Постанова
Іменем України
28 березня 2018 року 
м. Київ
справа № 673/1600/15-ц
провадження № 61-3180св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -      Стрільчука В. А.,
суддів:                      Карпенко С. О.,
                                    КузнєцоваВ. О.,
                                    ОлійникА. С. (суддя-доповідач),
                                    УсикаГ. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа - ОСОБА_9,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження  касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року у складі судді Коваля Ф. І. та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада                   2016 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Карпусь С. А.,                 Федорової Н. О.,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2015 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом, який надалі було уточнено, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,                      ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позов мотивовано тим, що 26 липня 2015 року ОСОБА_8 передав свій автомобіль CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1,неповнолітньому ОСОБА_5, який не мав права керування транспортним засобом. У той же день близько 2 години 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_5, керуючи зазначеним автомобілем по вул. Миру, у м. Деражні, Хмельницької області, не дотримався Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та допустив зіткнення з належним позивачеві автомобілем DAEWOO Espero, реєстраційний номер НОМЕР_2, який стояв на узбіччі. 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль DAEWOOEspero зазнав механічних ушкоджень і вважається фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля без цих ушкоджень - 68 434,77 грн.           ОСОБА_8 незаконно передав керування транспортним засобом ОСОБА_5, у якого відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди, тому ця шкода має бути відшкодована               ОСОБА_8 та батьками ОСОБА_5 - ОСОБА_6 і           ОСОБА_7
ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на свою користь 68 434,77 грн майнової шкоди.
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від                   21 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з                  ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 68 434,77 грн майнової шкоди, завданої ДТП, та 684,36 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_8 незаконно передав керування автомобілем особі, яка не мала права керування таким транспортним засобом, а тому він як володілець джерела підвищеної небезпеки, діяльність якого призвела до ДТП, має нести відповідальність за завдану позивачеві шкоду.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру шкоди. Стягнуто з                   ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 53 601,97 грн майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції правильно керувався тим, що внаслідок ДТП автомобіль DAEWOO Espero, реєстраційний номер НОМЕР_2, є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на час ДТП, у зв'язку з чим, цей ремонт є економічно необґрунтованим. Водночас, суд не врахував, що за таких обставин ОСОБА_4 має бути відшкодована різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП, а саме - 53 601,97 грн (68434,77 - 14 832,80). Докази у справі підтверджують, що ОСОБА_8 добровільно передав належний йому автомобіль CITROEN Berlingo, реєстраційний номер                       НОМЕР_1, неповнолітньому ОСОБА_5 без відповідної правової підстави, отже, автомобіль не вибув із володіння ОСОБА_8, а неповнолітній ОСОБА_5 не є такою особою, що неправомірно заволодів транспортним засобом. Таким чином, відповідальність за завдану             ОСОБА_4 майнову шкоду має нести ОСОБА_8
У грудні 2016 року ОСОБА_8звернувся до суду з касаційною скаргою на ухвалені у справі судові рішення, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
У січні 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали заперечення на касаційну скаргу, у яких просять касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити, рішення судів у справі залишити без змін. 
16 грудня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_8
16 серпня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.
22 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність у вказаній справі мала б бути розподілена спільно між ОСОБА_5 та ОСОБА_8
Враховуючи рівність ступеня вини ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в деліктному зобов'язанні, відповідальність мала бути визначена в еквіваленті 50%:50% від розміру понесених позивачем матеріальних збитків. 
Зазначений висновок узгоджується із висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеному в ухвалі від 11 листопаді 2015 року у справі № 6-41475ск14. 
Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що докази у справі підтверджують, що ОСОБА_8 добровільно передав належний йому автомобіль неповнолітньому ОСОБА_5 без відповідної правової підстави, отже, автомобіль не вибув з володіння ОСОБА_8, неповнолітній ОСОБА_5 не є такою особою, що неправомірно заволоділа транспортним засобом.
У запереченнях на касаційну скаргу зазначено, що відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести ОСОБА_8 Спричинення шкоди не характеризується єдністю дій ОСОБА_8 і неповнолітнього ОСОБА_5, а спірні правовідносини не регулюються положеннями статтею 1179 ЦК України, а  тому відповідальність не має бути покладена на батьків неповнолітнього. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_8не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є власником, а ОСОБА_8 - володільцем автомобіля CITROENBerlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Автомобіль DAEWOO Espero, реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_9, його володільцем є ОСОБА_4
26 липня 2015 року ОСОБА_8 передав керування належним йому автомобілем CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1, неповнолітньому ОСОБА_5, який не мав права керування таким транспортним засобом.
Постановою начальника відділу Державтоінспекції з обслуговування Деражнянського району Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 8 вересня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді 510 грн штрафу.
Судами встановлено, що 26 липня 2015 року близько 2 години 20 хвилин неповнолітній ОСОБА_5, керуючи автомобілем CITROEN Berlingoреєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Миру, у м. Деражні, Хмельницької області, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль DAEWOO Espero, реєстраційний номер НОМЕР_2, який стояв на узбіччі. В результаті зіткнення вказані автомобілі отримали механічні пошкодження та потребували відновлювального ремонту. 
Постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2015 року до ОСОБА_5 застосовано захід впливу у вигляді попередження за вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Ринкова вартість автомобіля DAEWOO Espero, реєстраційний номер НОМЕР_2, на час ДТП склала 68 434,77 грн. Разом з тим, вартість його відновлювального ремонту становить 128 801,19 грн, а ринкова вартість цього автомобіля після ДТП - 14 832,80 грн.
Зазначені обставини встановлені судами першої та апеляційної інстанції, визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновками експертного товарознавчого дослідження від 07 серпня 2015 року № 100/15 та від 16 листопада 2016 року №1/1611.
Статтею 1187 ЦК України віднесено до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.
Частинами першою-четвертою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як передбачено частиною першою статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
За змістом положень частин першої, другої статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Згідно пункту 2.2 ПДР, затверджених Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, настає незалежно від вини його володільця. Підставами звільнення від відповідальності за статтею 1187 ЦК України є тільки непереборна сила та умисел потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).
Аналіз положень статті 1187 ЦК України свідчить про те, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може нести особа, що правомірно володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Системний аналіз положень статті 1187 ЦК України, пункту 2.2 ПДР дає підстави дійти висновку, що управління транспортним засобом, який є об'єктом підвищеної небезпеки, може бути передано третій особі лише за умови, що ця особа наділена правом на керування транспортним засобом. Якщо управління транспортним засобом передано особі, яка не має такого права, то вважається, що об'єкт підвищеної небезпеки не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду.
Встановлені у справі судами першої та апеляційної інстанції фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 добровільно передав належний йому автомобіль CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1,неповнолітньому ОСОБА_5 без відповідної правової підстави. Автомобіль не вибув з володіння ОСОБА_8 внаслідок протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_5, а тому вінне є особою, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідальність у спірних правовідносинах має бути розподілена спільно між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, адже відповідно до частини четвертої статті 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника, шкода, завдана діяльність щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у  частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення, про що зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопаді 2015 року у справі № 6 -41475ск14, підлягають відхиленню з огляду на таке. 
У вказаній ухвалі від 11 листопада 2015 року суд касаційної інстанції зазначив, що дослідивши обставини, які мають істотне значення для вирішення справи та щодо яких виник спір, суді дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 відповідає за позовом на підставі частини четвертої статті 1187 ЦК України, у зв'язку з тим, що він як володілець джерела підвищеної небезпеки, проявив недбалість та передав транспортний засіб у керування особи, що перебувала у стані наркотичного сп'яніння, а ОСОБА_4 - як безпосередній заподіювач. 
З огляду на зазначене у вказаній справі та у справі № 6-41475ск14, на яку здійснив посилання ОСОБА_8 у касаційній скарзі, встановлені різні фактичні обставини, тому такі доводи не свідчать про необґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанції про відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування завданої ОСОБА_4 майнової шкоди ОСОБА_8
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                               В. О. Кузнєцов
                                                                                                            С.О. Карпенко
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                            Г. І. Усик