П о с т а н о в а
Іменем  України
 
1 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 727/508/16-ц
 
провадження № 61-2214 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
представник позивач - ОСОБА_4, 
відповідач - ОСОБА_5,
представник відповідача - ОСОБА_6, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4           на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 березня              2016 року у складі судді Богдана С. І. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 5 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бреславського О. Г., Перепелюк І. Б., Савчук М. В.,
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Позовна заява мотивована тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2014 року, що набрав законної сили, його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з нього на користь потерпілого у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 702 грн 93 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 35 тис. грн та судові витрати у розмірі 2 500 грн. 
У жовтні 2015 року судом першої інстанції на виконання вищевказаного вироку суду було видано спадкоємцю ОСОБА_7 - ОСОБА_5 виконавчий лист в частині стягнення з нього майнової та моральної шкоди та судових витрат. 
Позивач вважав, що зазначений виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий не стягувачу та не за його заявою, так як               ОСОБА_7 помер на момент звернення вироку суду до виконання. Отже, при видачі виконавчого листа порушено положення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - у редакції Закону на час вчинення виконавчих дій), а саме зазначено місце проживання померлого ОСОБА_7 та його паспортні данні. 
Крім того, спадкоємець ОСОБА_7 - ОСОБА_5 не може бути правонаступником стягувача у даних правовідносинах, оскільки згідно з положеннями статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, у тому числі право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати виконавчий лист, виданий судом першої інстанції на виконання вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2014 року у частині стягнення майнової та маральної шкоди, судових витрат, таким, що не підлягає виконанню. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 березня              2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.  
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог частини другої статті 369 ЦПК України 2004 року відсутні, оскільки положеннями вказаної норми закону передбачено, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можливе, у тому числі у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково, або якщо обов'язок боржника відсутній повністю, чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником, іншою особою. Проте виконавчий лист спадкоємця ОСОБА_7 - ОСОБА_5 виданий відповідно до вимог вищевказаного закону. 
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 5 травня 2016 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що виконавчий лист спадкоємця ОСОБА_7 - ОСОБА_5 виданий згідно з вимогами                                статті 369 ЦПК України 2004 року. Крім того, відповідачці у жовтні 2015 року та у березні 2016 року органами державної виконавчої служби відмовлено у прийнятті виконавчого документу та відкритті виконавчого провадження у зв'язку з необхідністю звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду                      м. Чернівці від 28 січня 2016 року ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні заяви про заміну стягувача на його правонаступника, так як виконавче провадження не відкрито. 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист був виданий районним судом після смерті ОСОБА_7, не стороні кримінального провадження, тобто не стягувачу, як передбачено положеннями статті 8 Закону України                       «Про виконавче провадження». Крім того, право на відшкодування шкоди          заподіяної каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я, згідно з                   пунктом 3 статті 1219 ЦК України належить до особистих прав спадкодавця, які не входять до складу спадщини і не переходять до спадкоємців. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом установлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2014 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 702 грн 93 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 35 тис. грн та судові витрати у розмірі 2 500 грн. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. 3 червня 2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_7, спадкоємцем першої черги якого є його донька - ОСОБА_5 
30 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_5, як спадкоємця ОСОБА_7, Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 702 грн 93 коп. майнової шкоди, 35 тис. грн моральної шкоди та 2 500 грн судових витрат. 
Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Аналогічне положення міститься у статті 14 ЦПК України 2004 року. 
Частиною другою статті 369 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Аналіз вищевказаного положення процесуального законодавства свідчить про те, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути у разі, якщо виконавчий лист видано помилково, або обов'язок боржника відсутній повністю, чи частково, у зв'язку з припиненням зобов'язання добровільним його виконанням боржником, іншою особою. 
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що виконавчий лист спадкоємцю   ОСОБА_7 - ОСОБА_5 видавався відповідно до вимог законодавства, будь-яких порушень судами не встановлено, а підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, передбачені вимогами статті 369 ЦПК України       2004 року, у даній справі відсутні.
Крім того, суди дійшли вірного висновку про те, що відповідачці у жовтні           2015 року та у березні 2016 року державною виконавчою службою відмовлено у прийнятті виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження у зв'язку з необхідністю звернення нею до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Проте ухвалою Шевченківського районного суду  м. Чернівці від 28 січня 2016 року ОСОБА_5 у задоволенні заяви про заміну стягувача на його правонаступника відмовлено, у зв'язку з тим, що не відкрито виконавче провадження.
Доводи ОСОБА_3 про відсутність у відповідачки права на спадкування у даних правовідносинах після смерті її батька - ОСОБА_7, безпідставні та спростовуються положеннями частини третьої статті 1230 ЦК України, згідно з якою до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.           А таке відшкодування було присуджено вироком суду, який не виконано.   
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 березня              2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 5 травня           2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                            Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           О. В. Білоконь
 
Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        С.Ф. Хопта
 
                                                                                                                        Ю.В. Черняк