Постанова
Іменем України
 
6 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 2-18993/09
 
провадження № 61-1289св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого: Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнецова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,           Ступак О. В.
 
учасники справи:
 
заявник (боржник) - ОСОБА_3,
представник заявника (боржника)- ОСОБА_4,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві - Соболєв А. Л.
стягувач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу            ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду               м. Києва від 20 травня 2015 року в складі судді Васильченка О. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року в складі суддів              Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.
В С Т А Н О В И В :
У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2015 року № 46646913, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві -              Соболєвим А. Л.
 
Вимоги за скаргою мотивовані тим, що у 2012 році Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві здійснював виконавче провадження № 15100928 по виконанню рішення Подільського районного суду м. Києва про стягнення боргу з              ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ). 5 листопада 2012 року виконавчий документ було повернуто стягувачу МТСБУ. 13 січня 2015 року стягувач МТСБУ повторно пред'явив виконавчий лист до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Постановою від          15 січня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Соболєвим А. Л. відмовлено у відкритті виконавчого провадження. 23 лютого 2015 року стягувач повторно подав виконавчий лист до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві та 25 лютого 2015 року державним виконавцем Соболєвим А. Л. було відкрито виконавче провадження за № 46646913. 
 
Посилаючись на те, що вищевказана постанова є незаконною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на час виникнення правовідносин) (далі - Закон) просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язати вчинити дії.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 грудня                 2015 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.
 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки постанова про повернення виконавчого документу по виконавчому провадженню № 15100928 винесена 5 листопада 2012 року, строк пред'явлення виконавчого документу переривався, а тому обставини які б свідчили про неправомірність дій з боку державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження - відсутні.
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, просить скасувати постановлені у справі ухвали та постановити нове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що стягувач подав виконавчий лист до ВДВС через два роки і два місяці, тобто з пропуском строку подачі виконавчого листа для виконання. 
 
15 лютого 2016 рокусуддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від               20 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 9 грудня             2015 року, відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Аналогічна норма міститься у статті 383 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду скарги.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2017 року справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову про відкриття виконавчого провадження від            25 лютого 2015 року № 46646913, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у  м. Києві - Соболєвим А. Л. призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня  2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
9 січня 2018 рокувказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. 
Аналогічна норма міститься у статті 383 ЦПК України в редакції, яка була дійсна на час розгляду скарги.
Судом установлено, що відповідно до виконавчого листа від  14 серпня           2009 року № 2-1899/09, виданого Подільським районним судом м. Києва, з ОСОБА_3 на користь МТСБУ підлягають стягненню кошти у розмірі        11 049 грн 25 коп. (а. с. 39).
Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від                         5 листопада 2012 року виконавчий лист № 2-1899/09 виданий 14 серпня             2009 року про стягнення з ОСОБА_3 вищезазначеного боргу  повернуто стягувачу у зв'язку з неможливістю з'ясувати місце проживання боржника (а. с. 4).
Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15 січня 2015 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа у зв'язку з пропуском однорічного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання (а. с. 5).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого             2015 року державним виконавцем Соболєвим А. Л. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 14 серпня 2009 року № 2-1899/09 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 11 049 грн 25 коп. на користь МТСБУ (а. с. 6).
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 лютого 2015 року державним виконавцем Соболєвим А. Л. накладено арешт на все майно, боржника та заборонено здійснювати його відчуження (а. с. 32).
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. 
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, Законом передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
За змістом пункту першого частини першої статті 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від                           4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень та інших органів (посадових осіб)» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.
Враховуючи вищезазначене, виконавчі документи, видані до 9 березня              2011 року, підлягають пред'явленню до виконання впродовж трьох років, починаючи з наступного дня після їх видачі.
Оскільки виконавчий лист № 2-1899/09 виданий Подільським районним судом м. Києва 14 серпня 2009 року, тобто до 9 березня 2011 року, то він підлягає пред'явленню до виконання впродовж трьох років.
За змістом пункту першого частини першої, другої та третьої статті 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. 
Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час що минув до переривання строку не зараховується.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у 
зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати 
рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання 
після  переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі 
повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом 
забороною  щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а 
також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з 
моменту закінчення дії відповідної заборони. 
Згідно вимог статті 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки постанова про повернення виконавчого документу по виконавчому провадженню № 15100928 винесена 5 листопада 2012 року, строк пред'явлення виконавчого документу переривався, а тому обставини які б свідчили про неправомірність дій з боку державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження - відсутні.
На спростування доводів касаційної скарги щодо дописок та виправлень у виконавчому листі колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частин 3, 7 статті 431 та частини першої статті 432 ЦПК України  виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. У разі вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи вищевикладені норми процесуального закону боржник не позбавлений можливості у разі виявлення помилок, допущених при оформленні або видачі виконавчого листа, звернутися з відповідною заявою до суду, який видав виконавчий лист для усунення таких помилок.
Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                      С. О. Карпенко
 
В. О. Кузнєцов
 
                                                                                      С.О. Погрібний 
 
                                                                                      О.В. Ступак