П О С Т А Н О В А 

Іменем України
        
10 травня 2018 року
м. Київ
 
Справа № П/9901/385/18 
Провадження № 11-118заі18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача    Саприкіної І. В.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Анцупової Т.О. від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про скасування ухвали та зобов'язання вчинити дії,
 
УСТАНОВИЛА:
 
У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя, у якому просила скасувати адміністративний акт (ухвалу) Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року про залишення без розгляду скарги голови ради Всеукраїнської спілки працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» ОСОБА_3 стосовно судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4 та зобов'язати Вищу раду правосуддя вирішити питання про відкриття дисциплінарної справи за її дисциплінарною скаргою.
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23 січня 2018 року відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
 
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу про скасування незаконної, на її думку, ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
 
Обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_3 зазначає про невідповідність ухвали суду першої інстанції засадам верховенства права, оскільки висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що ухвала Вищої ради правосуддя про залишення без розгляду та повернення скарги позивачки не підлягає оскарженню в судах, суперечить нормам ст. 55 Конституції України. Також суд повинен був роз'яснити за правилами якого судочинства належить розгляд її позову.
 
За правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у спірній ухвалі, відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII) рішення про повернення дисциплінарної скарги не оскаржується. 
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу (…) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (…) у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
 
Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи Вищої ради правосуддя, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду  знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
Конституцією України передбачено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності судді (ч. 10 ст. 131)
 
Пункт 3 ч. 1 ст. 131 Основного Закону визначає, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
 
Порядок дисциплінарного провадження щодо судді врегульовано Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), зокрема ч. 1 ст. 107 цього Закону визначено право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.
 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 реалізувала своє право на звернення до Вищої ради правосуддя, подавши скаргу на дії судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4, яка, на думку позивачки, вчинила дисциплінарний проступок.
 
Дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
 
Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності (ст. 42 Закону № 1798-VIII).
 
За приписами ст. 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.
 
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 43 Закону № 1798-VIIIчлен Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для (…) залишення без розгляду дисциплінарної скарги; за наявності підстав, визначених п. 1-5 ч. 1 ст. 44 цього Закону - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.
 
З ухвали Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року № 3504/0/18-17 стосовно судді Вищого адміністративного суду України Мороз Л.Л. вбачається, що скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду та повернуто скаржниці як таку, що не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Водночас в цій ухвалі зазначено, що вона оскарженню не підлягає відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 1798-VIII.
 
З викладених законодавчих приписів можна зробити висновок, що рішення Дисциплінарної палати не може бути самостійним предметом судового розгляду.
 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що в розумінні ст. 51, 52 Закону № 1798-VIIIоскарженню до Вищої ради правосуддя підлягає рішення дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).
 
Щодо висновків суду першої інстанції, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому суд першої інстанції правильно не зазначив суд, до юрисдикції якого мав би, за аргументами скаржниці, належати розгляд цієї справи. 
 
Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № П/800/526/17 та від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18 .
 
З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржницею не спростовані.
 
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 242, 266, 311, 315, 316, 322  КАС України, ВеликаПалата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про скасування ухвали та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:                                                                                     В. С. Князєв
Суддя-доповідач:                                                                                        І. В. Саприкіна
Судді:                                     
Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко 
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук   Л. І. Рогач
Д. А. Гудима   О. М. Ситнік
О. С. Золотніков   В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко     О. Г. Яновська
                                   Л. М. Лобойко