ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/2774/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого,  Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.
за участю секретаря судового засідання Чайки М.А.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.
представники позивача -Островерхий С.А. (адвокат, договір про надання правової допомоги №б/н від 26.12.2017, ордер на надання правової допомоги серії КС №153963 від 26.12.2017, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №44725/10 від 22.12.2011)
відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"
представники відповідача -Мороз Ю.А. (адвокат, ордер на надання правової допомоги серії КВ №311177 від 16.03.2018)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Енерговугілля"
представники третьої особи - не з'явилися

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.
на рішення господарського суду міста Києва
від 31.05.2017
у складі судді: Чебикіна С.О.
на постанову Київського апеляційного господарського суду 
від 10.10.2017
у складі суддів: Хрипун О.О. (головуючий), Корсакова Г.В., Михальська Ю.Б.
за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"
про стягнення 195 707,19 грн.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Енерговугілля"

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. (далі - позивач, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (далі - відповідач, ТОВ "Ініціатор-Ріелті") про стягнення 195 707,19 грн. заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію (далі - Кредитний договір) №61/2005 від 30.05.2005 та договором поруки №123 від 05.10.2011 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Енерговугілля" (далі - третя особа, ПрАТ "Енерговугілля").

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням позичальником Приватним акціонерним товариством "Енерговугілля" (який є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Енерговугілля") умов Кредитного договору №61/2005 від 30.05.2005 в сумі 195 707,17 грн., забезпеченій порукою на підставі укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ "Ініціатор-Ріелті" договору поруки №123 05.10.2011.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/2774/17 (суддя - Чебикіна С.О.) у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на припинення поруки у зв'язку із спливом шестимісячного троку пред'явлення вимоги.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що у зв'язку з порушенням позичальником умов Кредитного договору та приписів чинного законодавства у строки, визначені графіком платежів, а саме до 20 травня 2016 року включно, звертаючись з позовом до поручителя 20 лютого 2017 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до відповідача, який сплив 21 листопада 2016 року. Тобто позивачем не було пред'явлено вимогу до відповідача (поручителя) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за Кредитним договором №61/2005 від 30.05.2005 року у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу  України. За таких обставин та з урахуванням того, що порука ТОВ "Ініціатор-Ріелті" перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи за договором поруки №123 від 05.10.2011 року є припиненою з 21.11.2016, у задоволенні позову про стягнення 195 707,19 грн. заборгованості за Кредитним договором №61/2005 від 30.05.2005 року на підставі договору поруки №123 від 05.10.2011 року було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №910/2774/17 (головуючий суддя - Хрипун О.О., суддя - Корсакова Г.В., суддя - Михальська Ю.Б.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. залишено без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/2774/17 залишено без змін.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи. 

При цьому, апеляційним судом відмовлено скаржнику у прийнятті додаткових доказів з посиланням на норми ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) у зв'язку з відсутністю обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №910/2774/17, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/2774/17 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" повністю. Стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/2774/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В.Я. - головуючий, Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018 у матеріалах справи).

Підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

Ухвалою Верховного Суду від 09.02.2018 прийнято справу № 910/2774/17 господарського суду міста Києва до провадження; відкрито касаційне провадження у справі № 910/2774/17 господарського суду міста Києва за касаційною скаргою  Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017; призначено розгляд касаційної скарги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи на 22.03.2018: надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 13.03.2018; доведено  до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

ТОВ "Ініціатор-Ріелті" подано відзив на касаційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи, в якому відповідач вказує на її безпідставність і необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/2774/17 - без змін.

В судове засідання 22.03.2018 з'явилися уповноважені представники позивача і відповідача і надали пояснення у справі.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників позивача та відповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

За приписами ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 (далі ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у цій справі встановлено наступне.

30.05.2005 між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та  ЗАТ "Енерговугілля" (перейменовано у ПрАТ "Енерговугілля"), був укладений договір про невідновлювальну кредитну лінію № 61/2005, на умовах якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну лінію з встановленням ліміту, відповідно до графіку: з моменту підписання кредитного договору ліміт кредитної лінії встановлюється в 595 000,00 грн.; починаючи з 31.05.2005 ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 1 595 000,00 грн. Позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії кредитні кошти до 29.05.2006, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки (п. 1.1 кредитного договору).

Умови Кредитного договору неодноразово змінювалися шляхом укладання додаткових угод до нього. Остаточно умови договору, були узгоджені сторонами у наступному вигляді:
- за умовами п. 1.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 180 від 14.06.2011) банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 5 057 500,00 грн.
- згідно із п. 1.1.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 05.10.2015) банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму                      55 087,14 грн., а позичальник зобов'язується сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1 кредитного договору.
- п. 2.4 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 05.10.2015) передбачає зобов'язання позичальника повернути кредитні кошти до 20.05.2016 включно, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток № 84 до кредитного договору).
- п. 3.1 Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 181 від 25.05.2012) встановлено відсоткова ставка, яку позичальник сплачує банку за користування коштами у валюті кредиту.

Судами встановлено, що 28.03.2011 господарським судом Донецької області була порушена справа про банкрутство ЗАТ "Енерговугілля", введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, ухвалою суду від 19.04.2011 введена процедура розпорядження майном боржника, ухвалою суду від 13.12.2011 за результатами попереднього засідання затверджений реєстр вимог кредиторів, ухвалою господарського суду Донецької області від 29.04.2013 введена процедура санації боржника.  Постановою господарського суду Донецької області від 20.02.2017 у справі № 27/58б ПрАТ "Енерговугілля" (ідентифікаційний код 32515954) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 

Доказів включення вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитним договором №61/2005 від 30.05.2005 до реєстру вимог кредиторів ЗАТ "Енерговугілля" (перейменовано у ПрАТ "Енерговугілля") матеріали справи № 910/2774/17 не містять.

Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 30.05.2005 №61/2005 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитор), ТОВ "Ініціатор-Ріелті" (поручитель) та ЗАТ "Енерговугілля" (боржник) 05.10.2011 був укладений договір поруки № 123, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань в розмірі 90 000,00 грн. по Кредитному договору №61/2005 від 30.05.2005, укладеному між кредитором та позичальником.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки, підставою договору поруки є дійсна вимога кредитора до боржника. 

Поручитель засвідчив, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами (п. 1.3 договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 2.1 договору поруки). Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків (п. 2.2 договору поруки). 

Пунктом 1.1 договору поруки (в редакції додаткової угоди від 07.09.2015) встановлено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань в розмірі 195 707,19 грн. за Кредитним договором №61/2005 від 30.05.2005. 

У п. 5.1. договору поруки сторони погодили, що порука припиняється з припиненням основного зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору не пред'явив вимогу до поручителя.

Згідно із ст. 553 ЦК України  за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

За положеннями  ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічна правова позиція  викладена Верховним Судом України в постанові  від 24.09.2014 № 6-106цс14.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (ст.ст. 61, 64 ГПК України в редакції чинній до 15.12.2017) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. 

Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України                        №6-6цс14-1 від 17.09.2014.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції встановили, що позивач звернувся до поручителя (відповідача), з позовом №3-243110/12880 від 14.12.2016, 20.02.2017. Матеріали даної позовної заяви були направлені відповідачу 10.02.2017.  

Проте, шестимісячний строк пред'явлення такої вимоги до відповідача як поручителя сплинув 21.11.2016, тобто позивачем не було пред'явлено вимогу до відповідача (поручителя) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за Кредитним договором № 61/2005 від 30.05.2005 у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України та п. 5.1 договору поруки.

Прийнявши до уваги наведені обставини та надавши оцінку доказам, які ці обставини підтверджують, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/2774/17.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі про подання позовної заяви 17.11.2016, тобто в межах шестимісячного строку пред'явлення вимоги до відповідача відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції в порядку ст. 101 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) не прийняв до розгляду додаткові докази, подані на стадії апеляційного провадження.

Таким чином, доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанцій неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та не досліджено належним чином усіх доказів по справі, колегією суддів Касаційного господарського суду відхиляються, оскільки вбачається, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом, відповідно до приписів ст. ст. 43, 101 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017), її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду апеляційної інстанції відповідають цим обставинам і їм надано належну юридичну оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. та залишення рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/2774/17 без змін. 
У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.  залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/2774/17 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                         Л.Й. Катеринчук
                                                                                                             
                                                                                                                  В.Г. Пєсков