Постанова
Іменем України
03 травня 2018 року
м. Київ
справа № 654/3998/16-к
провадження № 51-3588км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016230150002746, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жанатасу Джамбульської області Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 07 грудня 2016 року близько 20:00 на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, вдарив ОСОБА_8 ножем у черевну порожнину, завдавши тяжкого тілесного ушкодження.
Апеляційний суд Херсонської області 11 травня 2017 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування цих вимог зазначає, що вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 420 КК, оскільки у ньому не наведено висновків щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання вимогам ст. 65 КК, не обґрунтовано неможливості застосування положень ст. 75 КК до обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, з урахуванням відсутності претензій з боку потерпілого.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість. Зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано скасував рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК і призначив йому занадто суворе покарання без належного обґрунтування та урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, того факту, що засуджений щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, що відповідно до ст. 66 КК місцевий суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання, без урахування відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу засудженого, котрий згідно з наявною в матеріалах провадження характеристикою, наданою Таврійською сільською радою Голопристанського району від 10 травня 2017 року характеризується посередньо, скарг від сусідів не має, підтримує дружні стосунки, на даний час не вживає алкогольних напоїв, працює за наймом. Згідно з громадською характеристикою, яку складено і підписано 14 односельчанами, ОСОБА_7 характеризується позитивно та як неконфліктний. Указані дані свідчать про позитивну тенденцію виправлення засудженого. Попри це апеляційний суд, прийнявши до провадження вказані характеристики, не дав їм оцінки й залишив поза увагою. Цей суд також не врахував відсутності претензій з боку потерпілого, котрий звернувся до місцевого суду із завою про розгляд справи за його відсутності. Захисник вважає неправильним висновок апеляційного суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та висновок цього суду про визнання засудженим винуватості під тягарем неспростовних доказів, зібраних органом досудового слідства, що суперечить положенням ч. 3 ст. 349 КПК, застосованих місцевим судом. Отже, на думку захисника, апеляційний суд не навів у своєму рішенні переконливих висновків щодо неможливості призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційну скаргу прокурора і заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити вирок апеляційного суду без змін.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оспорюються, а доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування положень ст. 75 КК) і, як наслідок, призначення засудженому занадто суворого покарання, є необґрунтованими.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування ст. 75 КК, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, яке є тяжким, конкретні обставини вчинення злочину, зокрема те, що тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 завдав потерпілому ножем у черевну порожнину, тобто у життєво важливу частину тіла.
Разом із тим, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_7 своєї винуватості в зв`язку з викриттям його злочинної діяльності та під тиском наявних у кримінальному провадженні доказів. Такий висновок є необґрунтований, оскільки є припущенням і спростовується матеріалами кримінального провадження, згідно з якими ОСОБА_7 упродовж досудового слідства та судового провадження давав визнавальні показання, справу в суді розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК (останній визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому). Сторона обвинувачення в обвинувальному акті також визнала обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину.
Тому висновок апеляційного суду про порушення місцевим судом положень ч. 1 ст.66 КК є неправильним.
Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторона захисту надала характеристики ОСОБА_7 від сусідів та Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, з яких убачається, що засуджений став на шлях виправлення, перестав вживати алкогольні напої, підтримує дружні відносини з односельчанами, працює за наймом. Однак цим документам апеляційний суд не дав правової оцінки у своєму вироку, залишив їх поза увагою.
Між тим, установлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання засудженого, – щире каяття й активне сприяння в розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілого, інші дані про особу ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно з наданими апеляційному суду документами характеризується позитивно, у своїй сукупності є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Колегія суддів ураховує дані, що характеризують особу засудженого, надані стороною захисту апеляційному суду, оскільки їх не спростовано стороною обвинувачення, відповідних клопотань у порядку ч. 3 ст. 404 КПК прокурор не заявляв, і в касаційній скарзі ці дані не оспорює, а тому вони не викликають сумнівів у їх належності.
Отже, вирок апеляційного суду не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим, він підлягає зміні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.
Колегія суддів вважає, що наведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання. Касаційні скарги прокурора та захисника слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ч. 1 ст. 69 КК пом`якшити ОСОБА_7 покарання до 3 років позбавлення волі.
У решті вирок апеляційного суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                        ОСОБА_3