ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

12.04.2018 | Київ | К/9901/22681/18 804/4627/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М., 
суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 (далі - Громадська організація) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 жовтня 2017 року у справі за позовом Громадської організації до керівника апарату Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро Капацина Юрія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, 
встановив:  
Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (який набрав чинності 15 грудня 2017 року; далі - Закон              № 2147-VIII) внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його в новій редакції.
Пунктом 1 частини першої розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 3 жовтня     2017 року № 2147-VIII) встановлено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
Громадська організація подала касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року, якою апеляційну скаргу залишено без руху.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 4 жовтня 2017 року повернув касаційну скаргу Громадської організації на підставі частини третьої статті 214, пункту 3 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) оскільки касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративно-процесуальної дієздатності.
Не погоджуючись із ухвалою Вищого адміністративного суду України від            4 жовтня 2017 року Громадська організація звернулася із заявою про перегляд цього судового рішення на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 237 КАС України.
На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 6 і 23 березня, 23 квітня, 18 червня 2015 року (справи                                 №№ К/800/12853/15, К/800/9911/15, відповідно), 19 квітня, 9 червня, 25 липня,           17 серпня, 18 вересня і 3 жовтня 2017 року (справи №№ К/800/19046/17, К/800/4943/17, К/800/16431/17, К/800/830/17, К/800/12417/17, К/800/31985/17 відповідно), які, на думку Громадської організації, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 21 Закону України від          22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об'єднання», статей 211, 213, 214 КАС України у подібних правовідносинах.
Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.
За правилами пунктів 1, 2 частини першої статті 237 КАС України підставами для перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних; правовідносинах та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права   при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.
На думку заявника, наявність неоднакового застосування норм матеріального права вбачається з ухвал Вищого адміністративного суду України від 23 квітня та      18 червня 2015 року, 18 вересня 2017 року.
Цими ухвалами Вищий адміністративний суд України справи направив до апеляційного суду для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Тобто, ухвали, прийняті після вирішення питання про відкриття касаційного провадження і не стосуються стадії відкриття провадження за касаційною скаргою, а тому не є такими, що прийняті у подібних правовідносинах з ухвалою, про перегляд якої просить Громадська організація.
Крім того, при прийнятті цих ухвал судом касаційної інстанції не застосовувались норми матеріального права.
Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а тому заява Громадської організації в цій частині є безпідставною.
Обґрунтовуючи різне застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права при вирішенні відповідно до статті 214 КАС України питання про відкриття касаційного провадження, заявник послався на ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2015 року, 19 квітня, 9 червня,              25 липня, 17 серпня, 3 жовтня 2017 року, якими відкриті касаційні провадження за скаргами Громадської організації на судові рішення у подібних справах.
Аналіз зазначених судових рішень свідчить про те, що Вищим адміністративним судом України було перевірено касаційні скарги Громадської організації, яка здійснює діяльність без створення юридичної особи, на відповідність  їх вимогам статті 213 КАС України, та прийнято рішення про відкриття касаційного провадження без перевірки наявності у особи, яка подала касаційну скаргу, адміністративно-процесуальної дієздатності.
У цій справі Вищий адміністративний суд України перевірив касаційну скаргу на відповідність її вимогам статті 213 КАС України, а також на наявність у особи, яка подала скаргу, адміністративно-процесуальної дієздатності. На підставі частини третьої статті 214, пункту 3 частини третьої статті 108 КАС України було прийнято рішення повернути касаційну скаргу.
За таких обставин Вищим адміністративним судом України у подібних правовідносинах по-різному застосовано статтю 214 КАС України, зокрема її частину третю.
Вирішуючи питання про правильність застосування вказаної процесуальної норми судова колегія зазначає, що частина третя статті 214 КАС України на час прийняття ухвали, про перегляд якої просить Громадська організація, встановлювала, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 213 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.
У свою чергу стаття 213 КАС України мала таку редакцію: 
«Стаття 213. Вимоги до касаційної скарги
1. Касаційна скарга подається в письмовій формі. 
2. У касаційній скарзі зазначаються: 
1) найменування адміністративного суду касаційної інстанції; 
2) ім'я (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, та осіб, які беруть участь у справі, а також їх номери засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 
3) судові рішення, що оскаржуються;           
4) обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права; 
5) вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; 
6) у разі необхідності - клопотання особи, що подає касаційну скаргу; 
7) перелік матеріалів, які додаються. 
3. Касаційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участю. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає взяти участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції. 
4. Касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або її представником, який додає оформлений належним чином документ про свої повноваження. 
5. До касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копії оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.»
Аналіз даних правових норм свідчить, що у цій справі Вищий адміністративний суд України вийшов за межі своїх повноважень, оскільки стаття 213 КАС України не містила вимоги щодо перевірки адміністративно-процесуальної дієздатності особи, яка подала касаційну скаргу.
Більше того, Громадська організація оскаржувала у касаційному порядку судове рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, яким апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з тим, що до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору, тобто рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Повернувши касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду з посиланням на відсутність у особи, яка її подала, адміністративно-процесуальної дієздатності Вищим адміністративним судом України створено ситуацію правової невизначеності для Громадської організації, оскільки не було перевірено належним чином її доводи щодо наявності чи відсутності обов'язку сплачувати судовий збір, як того вимагав суд апеляційної інстанції. Це, на переконання колегії суддів, є порушенням гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Оскільки Вищим адміністративним судом України було допущено порушення норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, ухвалу цього суду від 4 жовтня 2017 року слід скасувати, а справу передати на розгляд до суду касаційної інстанції.
За правилами підпункту «а» пункту 1 частини другої статті 243 КАС України у разі порушення судом (судами) норми процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі,   Верховний Суд України має право скасувати судове рішення повністю або частково і передати справу на розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції.
Оскільки Вищим адміністративним судом України було допущено порушення норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, ухвалу цього суду від 4 жовтня 2017 року слід скасувати, а справу передати на рогзляд до суду касаційної інстанції.
Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 1 частини першої Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до       15 грудня 2017 року), суд, - 
постановив:
Заяву громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 4 жовтня 2017 року скасувати, а справу передати на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до   15 грудня 2017 року).

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді                                                                                                    В.М. Бевзенко 

                                                                                                              Н.А. Данилевич