Постанова
Іменем України
 
15 березня2018 року
м. Київ
 
справа № 334/6615/15-ц
 
провадження № 61-5784 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -        Стрільчука В. А.,
 
суддів:                       Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),
 
ОлійникА. С.,
 
                                    ПогрібногоС. О.,
 
                                    УсикаГ. І.,
 
учасники справи:
 
позивач  - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал               Страхування»,
відповідач - ОСОБА_4,
представник відповідача -  ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року у складі головуючого-судді Колесник С. Г. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року у складі колегії суддів: Сапун О. А., Кочеткової І. В., Пільщик Л. В.    
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми. 
 
Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 23 червня 2014 року між ним та ОСОБА_7 був укладений договір добровільного страхування наземного  транспорту, згідно з яким позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати ОСОБА_7 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
14 серпня 2014 року на пр. Леніна, 107 у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8, автомобіля марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, автомобіля марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9
 
Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року.
 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки Audi, номерний знак НОМЕР_1.
 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 30 серпня 2014 року № 2364, вартість майнової шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, становить 470 495 грн 26 коп.
 
На виконання умов договору добровільного страхування позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 470 495 грн 26 коп.
 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка», яке відшкодувало позивачу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі  50 тис. грн.
 
20 березня 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою добровільного відшкодування іншої частини шкоди у розмірі 429 128 грн 99 коп, проте претензія залишилась не виконаною.
 
Ураховуючи викладене, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просило стягнути з відповідача шкоду в розмірі 429 128 грн 99 коп.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму виплаченого відшкодування в розмірі 429 128 грн 99 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 993, 1194 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» саме ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яке виплатило страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право зворотньої вимоги до ОСОБА_4, якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також, у зв'язку із недостатністю страхової виплати, яка здійснена  в межах ліміту ПрАТ «СК «Уніка», у якому застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4
 
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду обґрунтоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що позовні вимоги про стягнення суми в порядку регресу є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, оскільки в цій конкретній справі позивач має право на стягнення суми в порядку суброгації, а не регресу. Крім того, судом було необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків, які підтвердили б той факт, що ОСОБА_4 передавав грошові кошти в розмірі 10 тис. доларів США на ремонт автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1. Також відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_8 мав право керувати вищевказаним автомобілем відповідно до умов договору добровільного страхування наземного страхування, оскільки від цього залежить чи має право ОСОБА_7 на страхове відшкодування. Однак страхова компанія вказаний доказ надала лише при розгляді справи в апеляційному суді, який на порушення вимог частини другої статті 303 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень, прийняв цей доказ до уваги. Крім того, ОСОБА_4 звертався до суду з клопотанням про передачу йому запчастин автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, які відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30 серпня 2014 року № 2364 підлягали заміні, однак суд зазначене клопотання не розглянув та не постановив відповідну ухвалу відповідно до частини четвертої статті 135 ЦПК України. Також судами попередніх інстанцій залишено поза увагою той факт, що позивачем належним чином не обґрунтовані позовні вимоги, а саме не надано належних доказів, які підтверджують виплату страхового відшкодування.     
 
12 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У жовтні 2016 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року справу за позовом  ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_4 про стягнення суми призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
29 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
  
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 червня 2014 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_7 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно з яким ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати ОСОБА_7 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
24 червня 2014 року між указаними сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору страхування наземного транспорту, згідно з якою до керування автомобілем марки Audi, номерний знак НОМЕР_1 було допущено ОСОБА_10
 
14 серпня 2014 року на пр. Леніна, 107 у м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10, автомобіля марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, автомобіля марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9
 
Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року.
 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Lexus, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» з лімітом відповідальності - 50 тис. грн.
 
Згідно із рахунком ТОВ «ЗС Авто Еліт» від 19 серпня 2014 року вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 475 784 грн 06 коп. 
 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 30 серпня 2014 року № 2364, вартість майнової шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, становить 470 495 грн 26 коп.
 
На виконання умов договору добровільного страхування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було перераховано страхове відшкодування ТОВ «ЗС Авто Еліт»  у розмірі 470 495 грн 26 коп, а  також компенсовано ОСОБА_7 затрати на евакуацію автомобіля в сумі 8 633 грн 73 коп.
 
18 грудня 2014 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», у межах ліміту відповідальності, в розмірі 50 тис. грн.
 
Оскільки сума збитків понесених ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4, значно перевищує розмір ліміту відповідальності, 23 березня 2015 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» направило ОСОБА_4 претензію про сплату останнім 429 128 грн 99 коп., яка залишилась не виконаною.  
 
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події  (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).
 
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.  Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні. 
 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.  
 
В той же час, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.
 
Таким чином, регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.
 
Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні. 
 
Отже, зважаючи на викладене, в цьому конкретному випадку відбувся перехід до позивача (ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Тобто саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається.
  
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 
 
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди.
 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, в результаті чого дійшли обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 429 128 грн 99 коп.
 
Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що суди не звернули уваги на те, що позивач необґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення суми в порядку регресу, так як в цьому випадку виникла суброгація, є безпідставними, оскільки суди при вирішенні спору правильно визначилися з характером спірних правовідносин та правильно застосували до них положення статті 27 Закону України «Про страхування та статей 993, 1194 ЦК України.  
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судом було необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_10, які підтвердили б той факт, що ОСОБА_4 передавав грошові кошти в розмірі 10 тис. доларів США на ремонт автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, є необґрунтованими, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2015 року було викликано в судове засідання свідків  ОСОБА_7 та ОСОБА_10 
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України у редакції чинній на момент розгляду цієї справи, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки, тому ОСОБА_4 для підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог мав би забезпечити явку в судове засідання свідків, про виклик яких заявляв клопотання та яке було задоволено судом, однак цього не зробив. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передачі коштів в рахунок відшкодування майнової шкоди в сумі 10 тис. доларів США.
 
Також доводи заявника про те, що судом не було вирішено питання про передачу йому запчастин автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1, які відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30 серпня 2014 року № 2364 підлягали заміні, є безпідставними, оскільки відповідно до відповіді, наданої ТОВ «ЗС Авто ЕЛІТ» від 3 березня 2016 року, на запит ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 2 березня 2016 року, демонтовані запасні частини, які підлягали заміні на нові, під час ремонту транспортного засобу Audi, номерний знак НОМЕР_1, були непридатними для їх подальшого використання та були утилізовані. Вказані обставини були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваних рішень. 
 
Посилання заявника на те, що  позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних доказів, які підтверджують виплату страхового відшкодування спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме - платіжними дорученнями: від 1 вересня 2014 року  № 272 на              суму - 149 тис. грн; від 1 вересня 2014 року № 19666 -  149 тис. грн.; від 11 вересня 2014 року № 20472  - 148 тис. грн.; від 15 вересня 2014 року № 20661  - 24 495 грн 26 коп., що в загальній сумі складає 470 495 грн 26 коп., які були перераховані ТОВ «ЗС Авто ЕЛІТ», де здійснювався ремонт автомобіля марки Audi, номерний знак НОМЕР_1. 
 
Інші доводи заявника не спростовують висновків судів, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Ці доводи не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статями 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                           В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                      В. О. Кузнєцов
 
                                                                                      С.О. Погрібний
 
                                                                                      А.С. Олійник
 
                                                                                      Г.І. Усик