Постанова 
Іменем України
 
12 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/8859/15-ц
 
провадження № 61-1536 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,
 
Учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві,
третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у складі судді Катющенко В. П. та на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Києві (далі - Управління) та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:
 
- зобов'язати Управління зробити перерахунок розміру щомісячних виплат, стягнутих за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року, та починаючи з 25 квітня 2015 року стягувати на його користь щомісячно компенсацію витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля в розмірі 2 517, 40 грн; 
 
- зобов'язати Управління за умови зростання цін на бензин, технічне обслуговування та ремонт автомобіля, запчастин проводити перерахунок таких компенсаційних виплат за його заявою. 
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він має право на отримання компенсації витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля на підставі рішення, яке набрало законної сили, а статтею 1208 Цивільного кодексу України передбачено його право на збільшення розміру такої компенсації в разі підвищення вартості життя та збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки Управління тривалий час не виплачує ОСОБА_4 такі соціальні виплати, він вважає, що суд має зобов'язати Управління вчинити такі дії. 
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у складі судді Катющенко В. П. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
 
При цьому суд виходив із того, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, оскільки в 2004 році ОСОБА_4 за власною заявою відмовився від отримання страхових виплат у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Києві (далі - Фонд) та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до Управління.
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 не подавав до Управління заяву на отримання компенсації витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, у зв'язку з чим в Управління відсутній обов'язок здійснювати такі виплати.
 
26 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, посилаючись на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права. 
 
19 січня 2018 року суддею Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Статтею 338 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення. 
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Суди правильно встановили, що 01 березня 1984 року ОСОБА_4, перебуваючи в трудових відносинах із «Будівельним управлінням № 54» «Тресту «Київміськбуд-8», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-6», під час виконання трудових обов'язків на будівництві водогрязелікарні внаслідок нещасного випадку на виробництві (падіння з висоти) отримав трудове каліцтво, в зв'язку з яким відбулася 100% втрата працездатності.
 
ОСОБА_4 встановлено І групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково та визнано його придатним до керування автотранспортним засобом з ручним управлінням категорії «В» та «В1».
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року було стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-6», правонаступником якого є ПАТ «Трест «Київміськбуд-6», на користьОСОБА_4 вартість: кімнатної коляски-крісла М-201 - 200, 00 грн, дорожньої коляски-крісла М-215 - 7 200, 00 грн, санаторно- курортних путівок за 1999-2000 роки - 4 260, 00 грн, автомобіля «Таврія» з ручним керуванням - 14 990 грн; щомісячних виплат: за постільну білизну - 42, 31 грн, витрат на звичайний догляд - 26, 60 грн, на сторонній догляд - 118 грн, побутової допомоги - 8, 90 грн, доповнення до додаткового харчування - 22, 80 грн, витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля - 89, 29 грн.
 
17 червня 2003 року видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року.
 
Відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 10 від 20 квітня 2001 року (в редакції, чинній станом на 09 червня 2004 року), здійснюється передача відділенню виконавчої дирекції Фонду документів, які підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхові виплати, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
 
Відділення виконавчої дирекції Фонду приймають документи на тих працівників (членів їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня                     2001 року та право яких встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.
 
На виконання вказаних вимог 09 червня 2004 року ВАТ «Трест              «Київміськбуд-6» передало особову справу ОСОБА_4 до Управління, яке у червні-вересні 2004 року своїми постановами продовжило ОСОБА_4 щомісячні виплати в зв'язку з повною втратою працездатності, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, а також призначило та продовжило щомісячну компенсацію витрат на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується матеріалами справи.
 
Перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу здійснювалося Управлінням в порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 

Судами правильно встановлено, що 13 грудня 2004 року ОСОБА_4 подав до Голосіївського відділу Фонду заяву про відмову від отримання будь-яких виплат від Фонду, на підставі якої Управлінням з 01 грудня 2004 року припинено виплати на соціальну та медичну допомогу, а також виплату щомісячної грошової суми в зв'язку з повною втратою працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (постанови Управління           від 10 грудня 2004 року № 09/592-3м та від 20 грудня 2004 року № 09/592). 
 
У подальшому ОСОБА_4 неодноразово звертався із заявами до ПАТ «Трест «Київміськбуд-6» про виплату йому відшкодувань та компенсацій. Вказані заяви було скеровано до Управління, яке за результатом їх розгляду неодноразовоповідомляло ОСОБА_4, що страхові виплати та надання інших послуг припинені відповідними постановами Управління на підставі його заяви від 13 грудня 2004 року, однак, можуть бути відновлені за його заявою.
 
Стаття 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній станом на 09 червня 2004 року), передбачала, що за наявності в потерпілого відповідно до висновків МСЕК медичних показань для одержання автомобіля Фонд компенсує вартість придбання автомобіля з ручним керуванням, запасних частин до нього, пального, а також ремонту, технічного обслуговування та навчання керуванню автомобілем у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
 
Положення про виплату інвалідам компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №296 від 17 березня 1998 року (в редакції, чинній станом на 09 червня 2004 року), передбачало, що особам з інвалідністю від трудового каліцтва компенсація виплачується відповідно до законодавства робочими органами Виконавчої дирекції Фонду. 
 
Законодавством визначено порядок отримання особами, інвалідність яких пов'язана з трудовим каліцтвом, компенсаційних виплат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, який передбачав та передбачає здійснення таких виплат за розпорядженням відповідного Управління виконавчої дирекції Фонду, прийнятого на підставі поданої особою заяви з визначеними додатками.
 
З огляду на викладене правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_4 має право на щомісячні виплати відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня2003 року, однак він за своїм власним бажанням відмовився від отримання таких виплат від Фонду та в подальшому не звертався до Фонду із заявою про їх поновлення, в зв'язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відсутні.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення ухвалені без дотримання норм матеріального та процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                   В. І. Журавель
 
                                                                                                                   В.І. Крат