Постанова
Іменем України
 
28 березня2018 року 
м. Київ
 
справа № 592/3301/16-ц
провадження № 61-4335св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Олійник А. С.,                                               Погрібного С. О.,
                             Ступак О. В. (суддя-доповідач),               Усика Г. І.,                           
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,
третя особа - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду 
м. Суми від 08 червня 2016 року у складі головуючого судді Алфьорова А. М. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Сибільової Л. О., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_3 подав до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.
 
Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 17/К-2008/169, згідно із пунктом 2.1 цього договору банк надав йому в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 58 000 доларів США з процентною ставкою 16 % річних. На цей час йому стало відомо, що підписи на аркушах 1 та 3 кредитного договору від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169 є підробленими та навіть такими, що зроблені різними особами. В преамбулі вказаного договору зазначено, що договір укладено між ним та відповідачем, проте підпис на аркушах 1 та 3 договору йому не належить, його підпис було сфальсифіковано працівниками банку та замість первісно укладених сторінок у кредитному договорі містяться інші сторінки з іншими умовами договору, які він не підписував. З 
20 лютого 1970 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_4, який було розірвано 05 березня 2009 року. Кредитний договір 
від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169 укладався в період шлюбу з 
ОСОБА_4, яка також підписувала спірний договір, однак вказаний підпис їй не належить та є підробленим.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.
 
Рішення суду мотивовано тим, що доказами у справі підтверджено, що під час укладення договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, точно в договорі визначили свої наміри; особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі.
 
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Ковпаківського районного суду 
м. Суми від 08 червня 2016 року залишено без змін.
 
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить їх скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що банк намагається здійснити нарахування заборгованості та звернути стягнення на майно заявника на підставі зовсім іншого кредитного договору, який останній не підписував, тобто змінити суттєві умови договору у бік погіршення становища заявника, чим порушено його права як споживача.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_3
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що 05 вересня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 17/К-2008/169, згідно з яким банк надав останньому в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 58 000 дол. США із процентною ставкою 16 % річних.
 
Згідно зі свідоцтвом НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_3 та 
ОСОБА_4 розірвано 05 березня 2009 року.
 
01 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Сумського МВ УМВС України в Сумській області з повідомленням про кримінальне правопорушення та просили відкрити провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 358, 364, 365, 366, 367, 396 КК України, посилаючись на те, що їхні підписи у кредитному договорі підроблені (а. с. 5-10).
 
Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 червня 2016 року в оригіналі договору, наданому банком слідчому поліції у кримінальній справі, порушеній за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що працівники банку «Фінанси та Кредит» підробили їхні підписи у кредитному договорі, підпис від імені 
ОСОБА_3 на першій та другій сторінці в кредитному договорі від 05 вересня 2008 року № 17К-2008/169 виконаний ОСОБА_3, а підписи на третій сторінці договору від імені ОСОБА_3 у графі «від позичальника» та від імені ОСОБА_4 у графі «підпис» виконані не ними, а іншою собою (а. с. 131-138).
 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2010 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 липня 2011 року, у цивільній справі № 2-726/10 за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про дострокове повернення коштів та стягнення суми заборгованості стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Полтавське РУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 498 134 грн 53 коп. заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Заперечуючи проти позову в цій справі та оскаржуючи в апеляційному порядку рішення суду, відповідачі, у тому числі і позичальник ОСОБА_3, визнавали умови кредитного договору та посилались на кризову ситуацію в державі і відсутність у рішенні суду висновку щодо розірвання кредитного договору за позовом банку, звертались до суду 20 січня 2010 року із заявою про надання часу для врегулювання взаємовідносин з банком - позивачем.
 
При зверненні 16 червня 2009 року з позовом до суду в зазначеній справі банк надав суду копію кредитного договору, за змістом ідентичну договору, який наданий банком як оригінал органам досудового слідства в кримінальній справі. Ця копія договору містить всі підписи ОСОБА_3 на всіх його сторінках, а оригінал договору, наданий слідчому, не містить одного з трьох підписів на аркуші № 3, тобто оформлення вказаних екземплярів договорів відрізняється (а. с. 93-94, 101-105). 
 
Також у Ковпаківському районному суді м. Суми розглядалася цивільна справа 
№ 1806/5185/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Сумське МБТІ», третя особа - реєстраційна служба України Сумського міського управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами якої рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2013 року, позовні вимоги банку задоволено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року скасовано рішення Ковпаківського районного суду 
м. Суми від 15 лютого 2013 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області 
від 15 травня 2013 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Дану цивільну справу перереєстровано на № 592/12610/13-ц.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2014 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: реєстраційна служба України Сумського міського управління юстиції, Ковпаківський районний відділ м. Суми Управління державної міграційної служби у Сумській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
 
В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором 
від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169 у розмірі 101 708,64 доларів США та 
100 000 грн, з яких: 57 021,87 доларів США - кредитна заборгованість, 
44 686,77 дол. США - проценти, 100 000 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права від свого імені продажу будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_1 Стрілки у м. Суми Сумської області з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановленою оцінкою суб'єкта оціночної діяльності дійсної на момент продажу, але не менше 439 300 грн визначеної сторонами в договорі іпотеки. Виселено без надання іншого жилого приміщення з квартири № 4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 У задоволенні інших позовних вимог про виселення відмовлено за необґрунтованістю.
 
Крім того, у цивільній справі № 592/410/14-ц, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову за необґрунтованістю, ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання несправедливими умови пункту кредитного договору та визнання недійсним пункту кредитного договору.
 
До зазначеної позовної заяви ОСОБА_3 додавав копію кредитного договору від 05 вересня 2008 року, оформлену іншим чином, ніж оригінал кредитного договору, наданий банком для експертного дослідження в рамках кримінальної справи, тобто копія договору, надана банком у першій справі 2010 року містять всі підписи ОСОБА_3 на всіх сторінках договору. Однак у цій справі ОСОБА_3 надав копію договору, яка не містить його підпису на другому аркуші договору, проте за змістом договори всі ідентичні.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 травня 2014 року у цивільній справі № 592/1880/14-ц за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним іпотечного договору в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю.
 
До зазначеної справи ОСОБА_3 надав також копію кредитного договору зі змістом, ідентичним оригіналу договору, наданому банком слідчим органам, проте без підпису ОСОБА_3 на другому аркуші договору, але зі всіма трьома підписами на третій сторінці, що відрізняється від оригіналу договору, наданого слідчому (а. с. 125-129).
 
21 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та зміну умов договору, в якому просив доповнити розділ «Предмет договору» кредитного договору від 05 вересня 2008 року пунктами в такій редакції: 
 
2.1.1. Валюта кредиту - долар США або гривневий еквівалент за курсом НБУ на момент укладання договору, а саме 1 долар США дорівнює 4,85 грн. 
 
2.1.2. Сплата боргу здійснюється за курсом долара США на момент укладення договору, а саме: 1 долар США дорівнює 4,85 грн.
 
До позовної заяви ОСОБА_3 надавав копію кредитного договору, ідентичну оригіналу договору, який був предметом експертного дослідження в рамках кримінальної справи. 
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 серпня 2015 року у справі 
№ 592/3774/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та зміну умов договору, позовну заяву 
ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК Українив зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання 
(а. с. 115-117).
 
Також у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 2/592/282/16 за позовом ОСОБА_4 до банку про захист прав споживачів та визнання недійсним договору іпотеки, а також справа 
№ 592/6875/14-ц за позовом банку до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 152).
 
З обставин справи вбачається, що позивач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із умовами кредитування, погодився з ними, наслідком чого стало підписання ним кредитного договору від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169.
 
Доказом того, що позивач ознайомлений з предметом кредитного договору 
від 05 вересня 2008 року № 17/К-2008/169, порядком нарахування, сплати процентів та комісійної винагороди, умовами забезпечення кредиту та порядком встановлення фінансового стану позичальника, відповідальністю позичальника та заключними положеннями, є наступні дії його як позичальника та зміст судових рішень, ухвалених за спорами, що виникли зі спірних правовідносин.
 
Згідно зі статтею 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
За положеннями статей 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 
2004 року, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено того, що спірний договір ні він, ні його колишня дружина не підписували, та не надано відповідних доказів на підтвердження зазначеного, що є його процесуальним обов'язком.
 
Судами правильно зазначено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними. Умовами оспорюваного договору були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, розмір платежів та їх періодичність. Отже, погодившись на всі істотні умови договору, ОСОБА_3 підписав його та, отримавши грошові кошти, користувався ними.
 
Доводи касаційної скарги про те, що спірний кредитний договір ОСОБА_3 не підписував, спростовується висновком експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 червня 2016 року № 23, з якого вбачається, що 1 та 2 сторінки підписані саме заявником, лише 3 сторінка підписана іншою особою. При цьому посилання, що працівники банку первісно підписані сторінки кредитного договору замінили на інші сторінки з іншими суттєвими умовами кредитування, ОСОБА_3 належним чином не доведено. Крім того, такі твердження спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що в судах розглядалися різні позовні вимоги як банку, так і самого ОСОБА_3 щодо спірного кредитного договору та до позовів додавалися ідентичні за змістом екземпляри договорів, які містили всі підписи позивача на всіх його сторінках, однак жодного разу останній не зазначав, що цей кредитний договір ним не підписувався.
 
Оригінал договору, наданий слідчому не містить одного з трьох підписів на аркуші 
№ 3, тобто вказаний екземпляр договорів відрізняється, однак містить ідентичні умови договору, які подавалися раніше до суду, тому відсутні підстав для визнання кредитного договору недійсним.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
 
Статтею 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        В. А. Стрільчук

 
Судді:                                                                               А. С. Олійник

 
                                                                                         С.О. Погрібний

 
                                                                                         О.В. Ступак

 
                                                                                         Г.І. Усик