Постанова
Іменем України
 
6 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 522/8089/14-ц
провадження № 61-2974 св 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого  Стрільчука В. А.,
суддів:             Олійник А. С.,                                        Погрібного С. О., 
                          СтупакО. В. (суддя-доповідач),                  Усика Г. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_3,
 
відповідачі: Фонд державного майна України, Міністерство культури України, Приватне акціонерне товариство «Одеська кіностудія», 
 
третя особа - Одеська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області                 від 21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Гірняк Л. А., Заїкіна А. П.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМ України), Міністерства культури України, Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» (далі - ПрАТ «Одеська кіностудія»), третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у праві на реалізацію права приватизації, зобов'язання вчинити певні дії.
 
Позов мотивовано тим, що позивач разом із сім'єю проживає з 24 грудня 1986 року у гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На момент вселення позивача будівля мала статус гуртожитку та належала Державному підприємству «Одеська кіностудія художніх фільмів» (далі - ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів»). У 2011 році позивач дізналася про те, що будівля, яку вона вважає гуртожитком, є власністю ПрАТ «Одеська кіностудія» та гуртожиток був переданий до статутного фонду Закритого акціонерного товариства «Одеська кіностудія» (далі - ЗАТ «Одеська кіностудія»). На думку позивача, приватизація гуртожитку відбулася незаконно та накази ФДМ України від 22 листопада 2005 року № 3020 та                                        від 27 листопада 2005 року № 3006 у частині включення вартості гуртожитку до уставного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» суперечать вимогам частини другої                   статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна». Крім того, постановою окружного адміністративного суду м. Київа від 14 травня 2012 року, залишеною в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду                     від 19 грудня 2012 року, визнано протиправними дії Міністерства культури України та ФДМ України стосовно передачі до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, проте ПрАТ «Одеська кіностудія» продовжує розпоряджатися приміщеннями гуртожитку та видає ордери. Протиправне включення гуртожитку до статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія», яке значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065 грн 05 коп., порушує її права на приватизацію та житлові права позивача.
 
Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_3 остаточно просила усунути перешкоди у її праві на реалізацію права приватизації шляхом визнання недійсними наказів ФДМ України від 22 листопада 2005 року № 3020 та                             від 27 грудня 2004 року № 3006 у частині включення вартості гуртожитку до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» з 30 жовтня 2006 року та виключити з акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року з описом майна на 21 арк. будівлю гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065 грн 05 коп.; виключити зі статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія» вартість будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, яка значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065 грн 05 коп.; зобов'язати Міністерство культури України, ФДМ України та ПрАТ «Одеська кіностудія» підписати зміни до акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року на умовах поданого позивачем проекту цих змін, згідно з якими виключити з опису майна (відомості активів                        ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» станом на 30 червня 2005 року), що є додатком та невід'ємною частиною цього акта, яка значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран»; зобов'язати Міністерство культури України прийняти до державної власності та передати будівлю гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, до комунальної власності м. Одеси.
 
Представник відповідача ПрАТ «Одеська кіностудія» проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення мотивовано тим, що включення гуртожитку до статутного фонду ПрАТ «Одеська кіностудія» є правомірним. Утворення кіностудії не було приватизацією, а відбулося шляхом корпоратизації, тому ніякого платного відчуження майна у зв'язку з цим не відбулося. Крім того, позовні вимоги стосовно статусу гуртожитку вже розглядалися в адміністративному провадженні Окружним адміністративним судом м. Києва та Київським апеляційним адміністративним судом.  
 
Рішення ухвалено за відсутності представників ФДМ України, Міністерства культури України та Одеської міської ради.  
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року роз'єднано  позовні вимоги ОСОБА_3 до ФДМ України, Міністерства культури України, ПрАТ «Одеська кіностудія», третя особа - Одеська міська рада, про скасування всіх рішень, розпоряджень, наказів та визнання недійсними всіх ордерів, виданих ПрАТ «Одеська кіностудія», щодо будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та значиться в акті приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмов» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року під порядковим № 37 як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065 грн 05 коп., починаючи з 30 жовтня 2006 року, виділено в самостійне провадження та передано для реєстрації в автоматизованій системі.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що сам по собі факт передання гуртожитку до статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія» та перебування гуртожитку у власності ПрАТ «Одеська кіностудія» не порушує прав позивача як особи, яка має право на приватизацію житлового приміщення в ньому, оскільки реалізація нею цього права можлива, у тому числі внаслідок передання ПрАТ «Одеська кіностудія» гуртожитку у власність територіальної громади м. Одеси.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ФДМ України, Міністерства культури України, ПрАТ «Одеська кіностудія», третя особа - Одеська міська рада, про визнання недійсними наказів, актів, скасування рішень та розпоряджень, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року про роз'єднання позовних вимог повернуто до Приморського районного суду м. Одеси на підставі статті 293 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала місцевого суду не підлягає апеляційному оскарженню, тому справу до апеляційного суду місцевий суд направив помилково.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Визнано недійсними накази ФДМ України від 22 листопада 2005 року та 27 грудня 2004 року у частині включення вартості гуртожитку до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія».
 
Виключено з акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія»                                     від 21 листопада 2005 року будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065,05 грн.
 
Виключено зі статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія» вартість будівлі за адресою: АДРЕСА_1, яка значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065,05 грн. 
 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно з матеріалами справи будівля гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка у позиції № 37 акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія»                                    від 21 листопада 2005 року значиться як готель «Екран» (інвентарний № 40а) оціночною вартістю 7 400 065,05 грн, до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» передана незаконно. Позовні вимоги в задоволеній частині суд вважав такими, що стосуються права позивача на житло, тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
У травні 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року, яку заявник просить скасувати, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року, яке заявник просить частково змінити, задовольнивши її позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
 
Касаційну скаргу мотивовано невідповідністю вимогам чинного законодавства ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року стосовно роз'єднання позовних вимог ОСОБА_3, та що апеляційним судом під час постановлення ухвали від 19 лютого 2016 року не враховано положення частини другої статті 293 ЦПК України, а також статтю 216 ЦК України. На думку заявника, особи, які нині мешкають у гуртожитку та незаконно отримали ордери, повинні бути виселені, а їхні ордери - визнані недійсними та скасовані всі накази і розпорядження щодо спірного гуртожитку, починаючи з моменту державної реєстрації - 30 жовтня 2006 року, а всі вільні площі в гуртожитку повинні бути надані людям, які дійсно потребують надання житлової площі згідно з нормами ЖК УРСР. Крім того, міститься посилання на те, що апеляційним судом не розглянуто вимог щодо покладення на відповідачів оплати судового збору.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 у частині оскарження ухвали апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року повернуто заявнику на підставі пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України                    2004 року, оскільки вказана ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі, а ухвалою від 26 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2018 року до Верховного Суду передано вищевказану цивільну справу.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін з огляду на таке.
 
Судом установлено, що згідно із Законом України «Про загальнодержавну програму розвитку національної кіноіндустрії на 2003-2007 роки» Кабінету Міністрів України рекомендовано у встановленому порядку вирішити питання про утворення на базі       ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» акціонерної компанії за участю держави із збереженням основного профілю її діяльності.
 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 червня 2005 року № 192-р «Про передачу до сфери управління Міністерства культури і туризму підприємств, установ та організацій» на виконання абзацу 4 статті 4 Указу Президента України від 20 квітня 2005 року № 680 «Про Міністерство культури і туризму України» до сфери управління названого Міністерства передано ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів».
 
Відповідно до наказів ФДМ України від 27 грудня 2004 року № 3006 «Про участь Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві «Одеська кіностудія» та від 22 листопада 2005 року № 3020 «Щодо участі Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві «Одеська кіностудія»,                              ФДМ України виступив засновником ЗАТ «Одеська кіностудія», у статутному фонді якого ФДМ України належить 50 % плюс одна акція.
 
Згідно з наказом ФДМ України від 22 листопада 2005 року № 3020 «Про участь Фонду державного майна України у закритому акціонерному товаристві «Одеська кіностудія» розмір статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» складає 62 171 766 грн. 
 
Під час корпоратизації ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» створено ЗАТ «Одеська кіностудія», яке у подальшому у встановленому порядку перейменовано в ПрАТ «Одеська кіностудія».
 
Будівля за адресою: АДРЕСА_1, перебувала в господарському віданні ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів».
 
Відповідно до акта приймання-передачі від 21 листопада 2005 року Міністерство культури і туризму України передало ФДМ України, а останній - ЗАТ «Одеська кіностудія» цілісний майновий комплекс ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів», у складі якого перебуває і готель «Екран» (інвентарний № 40а); оціночна вартість готелю 7 400 065,05 грн, що підтверджується додатком до цього акта (позиція № 37).
 
Матеріали справи не містять доказів зміни призначення будівлі за адресою: АДРЕСА_1, із житлового фонду на нежитловий.
 
Згідно з випискою з протоколу засідання дирекції та профкому Одеської кіностудії                від 13 липня 1988 року № 50 позивача поселено до кімнати № 203-б холостяцького гуртожитку.
 
Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) позивач та її син ОСОБА_6 постійно проживають у кімнаті № 302-б у гуртожитку, розташованому за адресою: вул. АДРЕСА_1.
 
Відповідно до наказу генерального директора Одеської кіностудії від 18 січня                           2005 року № 4 позивача переселено з кімнати № 302-б до кімнати № 301-б.
 
За реєстраційною відміткою в паспорті позивача вона зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2013 року у справі                       № 2-733/11 у задоволенні позову ПрАТ «Одеська кіностудія» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування та проживання у кімнаті № 301-б готелю «Екран» на АДРЕСА_1 у                       м. Одесі та про виселення їх з цієї кімнати, відмовлено.
 
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2012 року у справі № 2а-17235/11/2670 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,                                           ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 до ФДМ України, Міністерства культури і туризму України, треті особи: ПрАТ «Одеська кіностудія», Одеська міська рада, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, вказані позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства культури і туризму України та ФДМ України стосовно передачі до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, яка у позиції № 37 акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року значиться як готель «Екран» (інвентарний № 40а) оціночною вартістю 7 400 065,05 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року задоволено частково апеляційні скарги Міністерства культури і туризму України, ПрАТ «Одеська кіностудія», змінено постанову Окружного адміністративного суду                      м. Києва від 14 травня 2012 року: із мотивувальної частини постанови виключено                    обґрунтування норм матеріального права, які належить застосовувати за спірних                     відносин, нормативно-правовим актом - Методикою оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2000 року № 1554 «Про затвердження Методики оцінки вартості майна під час приватизації»; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва                           від 14 травня 2012 року залишено без змін.
 
Так, під час розгляду вищевказаної справи судом установлено, що з грудня 1998 року будівля за адресою: АДРЕСА_1, визначена розпорядчими документами як будівля гуртожитку та експлуатувалася у вказаному режимі.
 
При зверненні до суду з цим позовом позивач посилалася на те, що оскільки відповідачами протиправно передано будівлю гуртожитку до статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія» та гуртожиток юридично не існує, а за актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» передано готель «Екран» та цей готель є будівлею гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в якому вона проживає з 24 грудня 1986 року разом із сім'єю, перебуває на реєстраційному обліку, і відповідно має право на приватизацію приміщень гуртожитку, в якому вона мешкає, тому її житлові права та право на приватизацію державного майна порушені.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Як передбачено в частині третій статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.
 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення ,невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).
 
Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси.
 
За приписами статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. 
 
Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
 
Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки (як цілісні майнові комплекси), на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність відповідних територіальних громад.
 
Посилаючись на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3, оскільки через протиправність дій відповідачів щодо передачі будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» порушено права позивача на проживання в гуртожитку та на приватизацію приміщень, в яких вона проживає, які підлягають поновленню.
 
Таким чином, установивши, що будівля гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка у позиції № 37 акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року значиться як готель «Екран» (інвентарний № 40а) оціночною вартістю 7 400 065,05 грн до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» була передана незаконно, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними наказів ФДМ України від 22 листопада 2005 року № 3020 та від 27 грудня 2004 року № 3006 у частині включення вартості гуртожитку до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія», виключення з акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду                            ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року будівлі, яка розташована за                    адресою: АДРЕСА_1, та значиться під порядковим № 37             (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065,05 грн, та виключення зі статутного капіталу ПрАТ «Одеська кіностудія» вартість будівлі за адресою: АДРЕСА_1, яка значиться під порядковим № 37                       (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065,05 грн.
 
При цьому апеляційний суд вважав, що в цій частині позовних вимог позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вказані позовні вимоги стосуються права позивача на житло.
 
Проте рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 відповідачами чи третьою особою не оскаржується, тому не перевіряється судом касаційної інстанції на предмет законності й обґрунтованості. 
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Міністерство культури України, ФДМ України та ПрАТ «Одеська кіностудія» підписати зміни до акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія»                               від 21 листопада 2005 року на умовах поданого позивачем проекту цих змін, згідно з якими виключити з опису майна (відомості активів ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» станом на 30 червня 2005 року), що є додатком та невід'ємною частиною цього акта, яка значиться під порядковим № 37 (інвентарний № 40а) як готель «Екран», оціночною вартістю 7 400 065,05 грн, та зобов'язання Міністерство культури України прийняти до державної власності та передати будівлю гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, до комунальної власності м. Одеси, апеляційний суд виходив із наступного.
 
Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Так, ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив із того, що за своєю правовою природою відповідно до норм чинного законодавства повноваження Міністерства культури і туризму України щодо вирішення питання про передачу гуртожитку до комунальної власності м. Одеси є виключною компетенцією уповноваженого органу, а за загальним правилом цивільного судочинства суд не може втручатися в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень; ключовим завданням суду є здійснення правосуддя.
 
Також апеляційний суд правильно виходив із відсутності підстав для зобов'язання відповідачів підписати зміни до акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» до статутного фонду ЗАТ «Одеська кіностудія» від 21 листопада 2005 року на умовах поданого позивачем проекту цих змін та вирішити питання про передачу гуртожитку до комунальної власності м. Одеси, оскільки вирішення цього питання стосується владних управлінських функцій Міністерства культури і туризму України, ФДМ України, до сфери управління яких у складі цілісного майнового комплексу ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів» було передано спірний гуртожиток. 
 
Ухвалюючи рішення у справі в оскаржуваній позивачем частині, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України                    2004 року щодо законності й обґрунтованості. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи про невідповідність вимогам чинного законодавства ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня                           2014 року стосовно роз'єднання позовних вимог ОСОБА_3, оскільки, на думку заявника, роз'єднання позовних вимог не спростило розгляду справи, а тільки ускладнило її  розгляд у самостійному провадженні, а в подальшому провадження у справі закрито, оскільки справа не може бути розглянута окремо в контексті спору від першої вимоги, не впливають на правильність висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині по суті вирішеного спору.
 
Посилання заявника на те, що апеляційним судом під час постановлення ухвали                 від 19 лютого 2016 року не враховано положення частини другої статті 293 ЦПК України, є безпідставним і також не впливає на правильність висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині по суті вирішеного спору, враховуючи, що вказана ухвала апеляційного суду не є предметом перегляду у касаційному порядку, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 у частині оскарження ухвали апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року повернуто заявнику на підставі пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України                     2004 року, оскільки вказана ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
 
Доводи касаційної скарги стосовно законності постановлення ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року та апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року не є такими, які у розумінні вимог статті 411 ЦПК України є підставою для повного або часткового скасування судового рішення і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду, більше того - для скасування судового рішення частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення в силу вимог статті 412 ЦПК України.
 
У зв'язку з цим безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що особи, які нині мешкають у гуртожитку та незаконно отримали ордери, повинні бути виселені, а їхні ордери - визнані недійсними та скасовані всі накази і розпорядження щодо спірного гуртожитку, починаючи з моменту державної реєстрації - 30 жовтня 2006 року, що всі вільні площі в гуртожитку повинні бути надані людям, які дійсно потребують надання житлової площі згідно з нормами ЖК УРСР, оскільки ухвалою Приморського                               районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування всіх рішень, розпоряджень, наказів та визнання недійсними всіх                     ордерів, виданих ПрАТ «Одеська кіностудія», щодо будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з                             30 жовтня 2006 року, виділено в самостійне провадження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не розглянуто вимог щодо покладення на відповідачів оплати судового збору не є підставою для скасування рішення суду, а може бути вирішено судом шляхом ухвалення додаткового рішення у справі. 
 
Підстави для висновків про те, що судом не застосовано статтю 216 ЦК України та частину другу статті 293 ЦПК України, відсутні. 
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                           В. А. Стрільчук

 
Судді:                                                                                     А. С. Олійник

 
                                                                                                                       С.О. Погрібний

 
                                                                                               О.В. Ступак

 
                                                                                               Г.І. Усик