ПОСТАНОВА
Іменем України
20 березня 2018 року 
Київ
справа №466/7720/16-а
адміністративне провадження №К/9901/1468/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі №466/7720/16-а     
за позовом ОСОБА_2 
до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова
третя особа без самостійних вимог на предмет спору:
Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Львова
Міністерство фінансів України
Управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі міста Львова 
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про  визнання протиправними дій Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова (далі Управління Пенсійного фонду), про зобов'язання відповідача вчинити дії та про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є суддею у відставці і неодноразово звертався до суду з позовом про оскарження дій Управління Пенсійного фонду, який стягує податок з довічного щомісячного грошового утримання судді. Так, постановами Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 та від 14.06.2016 було визнано протиправними дії відповідача щодо стягнення податку з довічного грошового утримання за період з липня 2014 року по червень 2016 року проте, починаючи з липня 2016 року Управління Пенсійного фонду продовжує нараховувати та стягувати податок.    

Крім того, 13.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку з 01.01.2016 довічного утримання судді у зв'язку зі зміною розміру винагороди суді, що працює на відповідній посаді, проте своїми листами Управління Пенсійного фонду проінформувало про відсутність підстав для здійснення перерахунку.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають Закону України «Про судоустрій та статус суддів» і суперечать змісту рішень Конституційного суду України від 14.12.2011 та від 08.06.2016, ОСОБА_2, з урахуванням неодноразових заяв про збільшення позовних вимог, просив визнати  протиправними дії відповідача щодо стягнення з довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці податку з доходів фізичних осіб за період з липня 2016 року по травень 2017 року; визнати відмову, викладену в листах відповідача від 28.07.2016 та від 09.12.2016 щодо здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи з грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді протиправною; зобов'язати Управління Пенсійного фонду донарахувати за період з січня 2016 року по травень 2017 року і виплатити 80961,48 грн. щомісячного грошового утримання судді у відставці та проводити перерахунок довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням змін грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді. 

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.06.2017 (суддя Ковальчук О.І.) адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017р. задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду, скасовано постанову місцевого суду та відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.  При цьому скаржник зазначив, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права. Висновки суду щодо підстав, які обумовлюють перерахунок довічного грошового утримання судді є суперечливими та не обґрунтовують судове рішення щодо відмови у задоволенні адміністративного позову. 
У своїх запереченнях Управління Пенсійного фонду та Міністерство фінансів України вважають постанову суду апеляційної інстанції законною та обґрунтованою.

У відзиві на касаційну скаргу Управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі міста Львова просить врахувати позицію Міністерства фінансів України.
    
20.12.2017 справу в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є суддею у відставці зі стажем роботи суддею 21 рік 11 місяців 09 днів.

З 2012 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді.

Позивачем оскаржуються дії відповідача щодо :
- стягнення з призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді податку на доходи фізичних осіб за період з липня 2016 року по травень 2017року.
- відмови здійснити з 01.01.2016 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням довідки територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області від 12.07.2016 на підставі звернення ОСОБА_2 від 13.07.2016.

Щодо дій відповідача з утримання податку з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з липня 2016 року, колегія суддів Касаційного адміністративного суду виходить з такого.

Відповідно до копії довідки Управління Пенсійного фонду від 07.07.2016 станом на липень 2016р. позивачу нараховане щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 16388,23грн. З цієї суми, у якості податку на доходи фізичних осіб, утримано 1 101, 40грн.  (а.с.30).

Питання справляння податку на доходи фізичних осіб внормовано положеннями Розділу ІV Податкового Кодексу України.
Відповідно до п.162.1.1 статті 162 ПК України (в редакції від 02 червня 2016 року ) платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Статтею 163 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п.164.2.19. статті 164 ПК України до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пункт 164.2.19 статті 164 ПК України та положення Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», якими з 01 липня 2014 року були внесені відповідні зміни до статті 164 Податкового кодексу України, нечинними у встановленому законом порядку не визнавалися, а рішення про визнання їх такими, що не відповідають Конституції України, Конституційним Судом України на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій не приймалося.

Помилковим є посилання позивача на те, що рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року N4-рп/2016 унеможливлюють справляння з призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання податку на підставі положень статті 164 ПК України.

Ані правові позиції, сформульовані Конституційним Судом України під час розгляду вищевказаних рішень, ані резолютивна частина цих рішень, не містять посилань та застережень щодо неможливості прийняття Верховною Радою України законів та нормативних актів, які регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів та можливості застосування цих законів до щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, виплата якого здійснюється на підставі положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N3-рп/2013, так і рішення від 8 червня 2016 року N4-рп/2016, стосувались розгляду конституційності положень законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За таких обставин, до спірних правовідносин, що пов'язані із діями відповідача зі справляння податку на доходи фізичних осіб слід застосовувати вищенаведені положення Податкового Кодексу України щодо віднесення до бази оподаткування щомісячного довічного грошового утримання в частині, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.      

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у №804/16773/14.

Прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2018 у справі №1-6/2018р щодо визнання такими, що не відповідають Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту  164.2 статті 164 ПК України не є підставою для скасування судових рішень та визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду щодо оподаткування призначеного щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідно до рішення положення статті 164 ПК України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Відтак, до 27.02.2018р. органи Пенсійного фонду повинні були здійснювати свою діяльність у спірних правовідносинах у відповідності до чинного на час здійснення дій законодавства.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду з перерахунку призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання, то колегія суддів Касаційного адміністративного суду враховує наступне.

13.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення з 01.01.2016 перерахунку призначеного йому довічного грошового утримання судді у зв'язку зі збільшенням розміру суддівської винагороди на відповідній посаді та надав довідку територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області від 12.07.2016 №02-682/16 (а.с.24).
Листом від 28.07.2016 відповідач проінформував ОСОБА_2 про неможливість проведення перерахунку, оскільки лист від 12.07.2016 №02-682/16 не відповідає Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому відповідач зазначив, що питання  щодо перерахунку може бути розглянуто у разі подання довідки згідно з Додатком 2 до Порядку (а.с.26).

На час звернення позивача до Управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок питання призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці внормовувалось статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до частини 4 якої у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року N3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 11 лютого 2013 року N2-4). Зі змісту вказаного Порядку №3-1 вбачається, що ним станом на липень 2016 року взагалі не було врегульовано питання здійснення перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці у зв'язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а Додатком 2 до Порядку №3-1 було встановлено форму та зміст довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Лише постановою правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року N5-1 до Порядку №3-1 внесено відповідні зміни, встановлено порядок розгляду заяви про перерахунок призначеного довічного утримання, визначено перелік документів, що додаються до заяви  та затверджено Додаток 2 з новою за змістом та формою довідкою про розмір суддівської винагороди, що є підставою для органу, що призначає щомісячне довічне утримання, для здійснення перерахунку.

Відтак, станом на липень 2016 року у відповідача не було підстав вважати, що подана ОСОБА_2 заява про перерахунок та надана довідка не відповідають вимогам Порядку №3-1, а для здійснення перерахунку позивач повинен був особисто звернутися до Управління Пенсійного фонду.

Натомість, залучена до матеріалів справи копія довідки від 12.07.2016 №02-682/16 (а.с.25) містить всю обумовлену статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформацію щодо складових суддівської винагороди станом на 01.01.2016 та на 1.05.2016, а саме : розмір посадового окладу, доплату за вислугу років та за перебування на адміністративний посаді, які необхідні для розгляду питання щодо обґрунтованості заяви про здійснення перерахунку.

При цьому, ані у своїй відповіді від 28.07.2016р., ані під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідач не заперечував щодо того, що до звернення про перерахунок позивачем було додано оригінал  довідки щодо складу суддівської винагороди.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що викладені у листі Управління Пенсійного фонду від 28.07.2016 підстави відмови розглянути по суті заяву про перерахунок не ґрунтуються на законі, а дії відповідача не свідчать про те, що він при розгляді заяви ОСОБА_2 від 13.07.2016 використовував свої повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
    Суд апеляційної інстанції наведене не врахував та відмовивши в задоволенні адміністративного позову в цій частині, дійшов помилкового висновку про те, що відповідач під час розгляду заяви позивача про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання діяв у відповідності до вимог закону.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно зі статтею 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається : неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає за необхідне змінити резолютивну частину постанови апеляційного суду та, у відповідності до приписів пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, частково задовольнити адміністративний позов визнавши бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо не розгляду заяви позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання протиправною та зобов'язавши вчинити відповідні дії. 

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідачем протиправно та всупереч вимог законодавства не розглянуто заяву ОСОБА_2 від 13.07.2016 щодо перерахунку з 01.01.2016 довічного грошового утримання, в зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача розглянути заяву та за наслідками розгляду її по суті прийняти відповідне рішення, в  межах своїх повноважень.

Водночас, вимоги позивача щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду здійснювати в майбутньому перерахунок грошового утримання виходячи зі змін грошового утримання судді працюючого на відповідній посаді  не ґрунтуються на законі, відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року змінити.
Резолютивну частину постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року викласти в наступній редакції :
Апеляційну скаргу Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова задовольнити частково.
Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов.
Визнати протиправною відмову Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова розглянути по суті заяву ОСОБА_2 від 13.07.2016 щодо перерахунку з 01.01.2016 довічного грошового утримання та зобов'язати  Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова прийняти рішення щодо суті заяви.
В задоволенні решти вимог адміністративного позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді                                                                                                          І. Я. Олендер

                                                                                                              Р. Ф. Ханова