ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/21682/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.
за участю секретаря судового засідання Чайки М.А.

учасники справи:
боржник - Державне підприємство "Конярство України"
представники боржника - не з'явилися, 
арбітражний керуючий - Атаманенко Світлана Вікторівна - не з'явилася, 
ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ"
представник ініціюючого кредитора - ОСОБА_5, договір про надання правової допомоги б/н від 02.01.2018, 
кредитор - ОСОБА_6 - особисто (в режимі відеоконференції), 
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепличне"
представник кредитора - Юрченко О.А., договір про надання правової допомоги б/н від 27.03.2018,
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія"
представник кредитора - Юрченко О.А., договір про надання правової допомоги б/н від 27.03.2018,
учасник провадження - Міністерство аграрної політики та продовольства України
представник  - Пантелеєнко Р.М., дов. № 31-4/2 від 29.12.2017
представник Міністерства юстиції України - Чернецький С.С., дов. б/н від 03.01.2018

розглянувши касаційні скарги (в режимі відеоконференції)
Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ",
ОСОБА_6,
Міністерства аграрної політики та продовольства України
на ухвалу господарського суду м. Києва 
від 24.04.2017
у складі судді: Яковенко А.В.
та постанову Київського апеляційного господарського суду 
від 10.10.2017 
у складі суддів: Тищенко А.І. (головуючий), Майданевич А.Г., Скрипка А.І.,

у справі за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ",
до Державного підприємства "Конярство-України",
про банкрутство  

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" (далі - ДП "Конярство України"), визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ"  (далі - ТОВ "Астарта-Київ") на суму 8 269 018,70 грн., введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Атаманенко С.В.

Оголошення про порушення провадження у справі № 910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України" опубліковано на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 19.10.2015 за № 24014.

За наслідками розгляду в попередньому засіданні заявлених кредиторами грошових вимог до боржника, ухвалою господарського суду м. Києва від 30.05.2016 у справі №    910/21682/15, серед іншого, затверджено реєстр вимог кредиторів ДП "Конярство України" на загальну суму 145 323 371,05 грн., та до якого включено, зокрема, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличне" (далі - ТОВ "Тепличне") на суму 7 589 254 грн. 30 коп., Товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" (далі - ТОВ "Східна вугільна компанія")  на суму 2 800 640 грн. 48 коп. Відмовлено у визнанні кредиторських вимог, зокрема, ОСОБА_6 до боржника на суму 129 345,61 грн., ТОВ "Тепличне" на суму 903 117 грн. 26 коп., ТОВ "Східна вугільна компанія" на суму 61 668 717 грн. 86 коп. 

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 у справі № 910/21682/15 апеляційну скаргу ТОВ "Астарта-Київ" на ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 910/21682/15 задоволено частково. Ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 910/21682/15, в частині визнання вимог, зокрема, ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" до ДП "Конярство України" залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016 касаційну скаргу Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Олександрівське"  задоволено частково, касаційну скаргу ТОВ "Астарта-Київ" задоволено частково, ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 у справі № 910/21682/15 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" скасовано, справу № 910/21682/15 в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у справі № 910/21682/15 апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 910/21682/15 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 910/21682/15 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_6 до боржника на суму 129 345,61 грн. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016 у справі №    910/21682/15 касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у справі №910/21682/15 в частині розгляду кредиторських вимог ОСОБА_6 скасовано, справу №910/21682/15 в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

За наслідками розгляду, ухвалою господарського суду м. Києва від 24.04.2017 визнано кредиторами у справі № 910/21682/15 по відношенню до боржника: ОСОБА_6 з грошовими вимогами у розмірі 74 171,12 грн. та включено їх до першої черги задоволення вимог кредиторів; ТОВ "Тепличне" з грошовими вимогами у розмірі 29 883 614,73 грн., з яких 2436,00 грн. вимоги першої черги, 29 881178, 73 грн. вимоги четвертої черги задоволення; ТОВ "Східна Вугільна Компанія" з грошовими вимогами у розмірі 55 163 621,18 грн., з яких 2436,00 грн. - вимоги першої черги,  55 161 185,18 грн. - вимоги четвертої черги задоволення. Зобов'язано розпорядника майна внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів ДП "Конярство України"; відмовлено ОСОБА_6 у визнанні кредитором на суму 123 224,35 грн.; відмовлено ТОВ "Тепличне" у визнанні кредитором на суму 8 492 371,56 грн.; відмовлено ТОВ "Східна Вугільна Компанія" у визнанні кредитором  на суму 64 471 754,34 грн. 
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15 (головуючий суддя - Тищенко А.І., суддя -  Майданевич А.Г., суддя - Скрипка І.М.)  апеляційну скаргу ТОВ "Астарта-Київ"  на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 у справі № 910/21682/15 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ДП "Конярство України" на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 у справі № 910/21682/15 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №  910/21682/15 залишено без змін.

Мотивуючи своє рішення про часткове визнання кредиторських вимог ТОВ "Тепличне" на суму 29  881  178,73 грн. та ТОВ "Східна Вугільна Компанія"  на суму 55  161  185,18 грн. та включення їх до четвертої черги, суди попередніх інстанцій вказали на те, що за договорами про відступлення права вимоги до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна Вугільна Компанія" перейшли не всі права кредитора у первісних зобов'язаннях боржника (ДП "Конярство України"), а лише право вимагати сплати суми основної заборгованості, розмір якої за погодженням сторін був визначений умовами таких договорів. Крім того, за частиною договорів про відступлення права вимоги на користь нового кредитора перейшло право вимоги до боржника, що випливало із відповідних рішень судів, які набрали законної сили та виконуються у примусовому порядку. Вказаними рішеннями на користь стягувачів з боржника не були стягнуті жодні штрафні санкції, а самі договори про відступлення прав вимоги не містять посилань на перехід до нових кредиторів усіх прав (в тому числі, стягнення неустойки).

При цьому, суди попередніх інстанцій вказали на правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора ОСОБА_6 до боржника ДП "Конярство України" у межах суми 74 171,12 грн. та необхідність включення  їх до першої черги задоволення вимог кредиторів боржника згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013) (далі - Закон про банкрутство).

Відмовляючи в частині вимог ОСОБА_6 про стягнення з боржника моральної шкоди у розмірі 123 224,35 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що  заявником не доведено належними та допустимими доказами існування підстав для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 123 224,35 грн.

07.11.2017 ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15 господарського суду м. Києва, подавши при цьому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, а також про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 скасувати та передати справу № 910/21682/15 на новий розгляд. 

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. При цьому, вказує на не дослідження судами першої та апеляційної інстанцій питання щодо стягнення з боржника моральної шкоди у розмірі 123 224,35 грн., а також не погоджується з розрахунком судами попередніх інстанцій суми середнього заробітку з дати звільнення по дату фактичного розрахунку.

14.11.2017 ТОВ "Астарта-Київ" звернулось з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15 господарського суду м. Києва, подавши при цьому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

У поданій касаційній скарзі ТОВ "Астарта-Київ" просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 в частині, якою визнано кредиторські вимоги ТОВ "Тепличне", ТОВ "Східна вугільна компанія" та скасувати повністю постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15.  Винести нове рішення в частині щодо розгляду вимог кредиторів ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія",  яким визнати недійсними договори про відступлення права вимоги, укладені між ТОВ "Агрохімфарм" (первісний кредитор) та ТОВ "Тепличне" (новий кредитор) (за переліком); визнати недійсними договори про відступлення права вимоги укладені між ТОВ "Агрофармахім"  (первісний кредитор) та ТОВ "Східна вугільна компанія" (новий кредитор) (за переліком); відмовити ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" у визнанні кредиторських вимог у справі № 910/21682/15 у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ "Астарта-Київ" посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на недотримання судом першої інстанції вказівок Вищого господарського суду України відповідно до норм  ст. 111^12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції чинній до 15.12.2017). 

15.11.2017 Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулось з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15.

У поданій касаційній скарзі  Міністерство аграрної політики та продовольства України просить ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 скасувати. 

В обґрунтування своїх вимог вказує на незаконність та необґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи.

03.01.2018 на підставі ч. 5 ст. 31 та п. п. 6 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017), справа № 910/21682/15 господарського суду м. Києва передана до Касаційного господарського суду у складі  Верховного Суду.

Підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017) передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 910/21682/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2018 у матеріалах справи).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. від 23.02.2018 у справі  № 910/21682/15 клопотання ТОВ "Астарта-Київ" та ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено ТОВ "Астарта-Київ" та ОСОБА_6 строк на касаційне оскарження. Відкрито касаційне провадження у справі № 910/21682/15 господарського суду м. Києва за касаційною скаргою ТОВ "Астарта-Київ" та ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017. Клопотання ОСОБА_6 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Новомиколаївському районному суду Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції 03.04.2018. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційних скарг ТОВ "Астарта-Київ" та ОСОБА_6 відбудеться 03.04.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційні скарги до 20.03.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційних скарг.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. від 23.02.2018 у справі № 910/21682/15 касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15  залишено без руху. Надано Міністерству аграрної політики та продовольства України строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали. Роз'яснено Міністерству аграрної політики та продовольства України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

27.03.2018 від Міністерства аграрної політики та продовольства України до Верховного Суду надійшла заява про виправлення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 844 від 04.12.2017 про сплату судового збору в сумі 7 308, 00 грн., та докази направлення касаційної скарги іншим учасникам справи. У вказаній заяві заявник просив відстрочити сплату судового збору в недоплаченій частині або продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги на десять днів.

В обґрунтування вказаного клопотання, заявник посилався на ст. ст. 7, 23 Бюджетного кодексу України, відсутність коштів призначених для сплати судового збору та у зв'язку із закінчення десятиденного строку встановленого ухвалою Верховного Суду для усунення недоліків, відсутність часу для проведення відповідних операцій Державною казначейською службою України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. від 02.04.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 910/21682/15 господарського суду м. Києва за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017. Відстрочено Міністерству аграрної політики та продовольства України сплату судового збору в сумі 1 845, 60 грн. до ухвалення судового рішення у справі. Об'єднано в одне касаційне провадження касаційні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України, ТОВ "Астарта-Київ" та ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційних скарг ТОВ "Астарта-Київ",  ОСОБА_6 та Міністерства аграрної політики та продовольства України відбудеться 03.04.2018.

Кредиторами ТОВ "Східна вугільна компанія" та ТОВ "Тепличне" подано відзиви на касаційну скаргу ТОВ "Астарта-Київ" на ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017.

У поданих відзивах ТОВ "Східна вугільна компанія" та ТОВ "Тепличне" вказують на те, що касаційна скарга ТОВ "Астарта-Київ" є необґрунтованою, а оскаржувані рішення першої та апеляційної інстанції такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання 03.04.2018 з'явилися уповноважені представники ініціюючого кредитора, кредиторів, Міністерства аграрної політики і продовольства України, Міністерства юстиції України, і надали пояснення у справі.

В режимі відеоконференції з Новомиколаївським районним судом Запорізької області участь у справі прийняв ОСОБА_6

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частинами 1, 3, 6, 8 ст. 23 Закону про банкрутство передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; ім'я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ім'я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, які підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, які додаються до заяви, а також докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна та документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає господарський суд незалежно від того чи визнавались ці вимоги боржником разом з розпорядником майна, чи ні. При цьому, обов'язок кредитора полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними та достатніми доказами, оскільки відповідно до ст. 23 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори одночасно зі заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують, а саме первинні документи, визначені законодавством про бухгалтерський облік, зокрема, договорами (угодами), накладними, рахунками, актами приймання-передачі, актами виконаних робіт тощо, виконавчі документи або рішення суду, яке набрало законної сили. Непідтвердження грошових вимог кредитором належними та достатніми доказами може бути підставою для відмови господарським судом у визнанні грошових вимог такого кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Тепличне" звернулось до суду з кредиторськими вимогами до ДП "Конярство України", які з урахуванням уточнень складають  суму 38 373 550 грн. 29 коп.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, заявлені ТОВ "Тепличне" вимоги виникли на підставі договорів поставки № 3259 від 26.04.2012, № 3622 від 06.08.2012, № 05\08\12-П від 05.08.2012, № 3148 від 20.04.2012, № 3133 від 19.04.2012, договору про виконання сільськогосподарських робіт № 45 від 01.04.2012, договорів поставки насіння № 4227 від 12.04.2013, № 4323 від 30.04.2013, № 4228 від 12.04.2013, біржових договорів № 19 від 16.05.2012, № 22 від 16.05.2012, № 6 від 11.05.2012, № 5 від 11.05.2012, № 20 від 16.05.2012, № 7 від 11.05.2012, № 9 від 11.05.2012, договорів поставки засобів захисту рослин № 4218 від 11.04.2013, № 4222 від 12.04.2013 та складають основний борг в розмірі 15 075 750 грн. 89 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 12 005 619 грн. 29 коп., 3 % річних в розмірі 945 202 грн. 69 коп., пеню в розмірі 6733357 грн. 30 коп., штраф в розмірі 855 897 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 187 088 грн. 24 коп., 30 % річних в розмірі 2 570 634 грн. 88 коп. та підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, доручень на отримання товару, актів надання послуг, договорів відступлення права вимоги, а також рішень господарського суду м. Києва від 08.06.2015 у справі № 910/6176/15-г, від 28.10.2015 у справі № 910/342/15-г, від 12.05.2015 у справі № 910/5005/15-г, від 27.04.2015 у справі № 910/6177/15-г, від 08.06.2015 у справі № 910/5663/15-г, від 23.03.2015 у справі № 910/2814/15-г, від 12.05.2015 у справі № 910/6174/15-г,  від 09.04.2015 у справі № 910/2771/15-г, від 16.03.2015 у справі № 910/921/15-г, від 16.03.2015 у справі № 910/2813/15-г, від 17.03.2015 у справі № 910/901/15-г, від 20.05.2015 у справі № 910/6175/15-г та ухвал господарського суду м. Києва від 18.01.2016 у справі № 910/6176/15-г, від 25.01.2016 у справі № 910/342/15-г, від 16.02.2016 у справі № 910/5005/15-г, від 22.01.2016 у справі № 910/6177/15-г , від 20.01.2016 у справі № 910/5663/15-г, від 14.01.2016 у справі № 910/2814/15-г, від 24.12.2015 у справі № 910/6174/15-г, від 25.02.2016 у справі № 910/2771/15-г, від 28.12.2015 у справі № 910/921/15-г, від 28.12.2015 у справі № 910/2813/15-г, № 910/901/15-г від 12.01.2016, 25.12.2015 у справі № 910/6175/15-г.

Також, ТОВ "Східна вугільна компанія" звернулось до суду з кредиторськими вимогами до ДП "Конярство України", які з урахуванням уточнень складають  суму 119 632  979 грн. 52 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заявлені кредитором вимоги виникли на підставі договорів оренди транспортного засобу № 4170 від 12.03.2013, № 8-04 від 08.02.2012, № 8 від 01.04.2012, № 8-022 від 08.02.2012, № 8-021 від 08.02.2012, № 9  від 01.08.2012, № 10 від 01.08.2012, № 3714 від 08.05.2012, № 8-03 від 08.02.2012, № 4191 від 12.04.2013, договорів поставки товару № 1541 від 01.04.2012, № 3651 від 22.08.2012, № 3605 від 31.07.2012, №  4233 від 01.04.2013, № 3774 від 01.10.2012, № 2965 від 03.04.2012, № 4188-У від 01.04.2013, № 3628 від 15.08.2012, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2012 від 01.03.2012, № 3425 від 30.05.2012, № 3319 від 01.03.2012, № 3424 від 30.05.2012, № 3624 від 01.08.2012, № 3653 від 22.08.2012, № 4189-У від 01.04.2013, № 2012/2 від 06.08.2012, № 2185 від 05.04.2012, договорів про надання поворотно-фінансової допомоги № 20\02-12ф від 20.02.2012, № 10\05-12ф від 10.05.2012, № 16\03-12ф від 16.03.2012, № 29\02-12ф від 29.02.2012, № 19\04-12ф від 19.04.2012, № 01\031вфп  від 01.03.2012, № 8-02 від 08.02.2012, № 26/03-12ф від 26.03.2012, № 24/05-13ф від 24.05.2013, № 20/09-12ф від 20.09.2012,  № 01/03вфп від 01.03.2012, № 06/05-13ф від 06.05.2012, №17/02-12ф від 17.02.2012, № 2909-11ф від 29.09.2011, № 02/03-12ф від 02.03.2012,  №12\04-12ф від 12.04.2012, № 12\04-12ф від 12.04.2012, №15/09-11ф від 15.09.2011, № 15/11-12ф від 15.11.2012, №18\05-12ф від 18.05.2012, № 20/04-12ф від 20.04.2012, № 21/02-12ф від 21.02.2012, № 25/04-12ф від 25.04.2012, № 29/03-12ф  від 29.03.2012, № 30/08-11ф від 30.08.2011, № 2809-11ф від 28.09.2011, № 18/10-11ф  від 18.10.2011 року, № 29\03-12фп від 29.03.2012 року, № 05\03-12ф від 05.03.2012, № 09\08-12ф від 09.08.2012, № 26\10-11ф від 26.10.2011, № 15\03-12ф від 15.03.2012, № 02/03-12ф від 02.03.2012, № 27/02-12ф від 27.02.2012, біржових договорів №12 від 12.05.2012, №13 від 12.05.2012, № 15 від 12.05.2012, №17 від 16.05.2012, №28 від 22.05.2012, №24 від 21.05.2012, № 34 від 31.07.2012, №32 від 21.06.2012, №27 від 21.05.2012,  №30 від 08.06.2012, № 01/03-Д від 01.03.2012, № 35 від 31.07.2012, № 05/08/12-П1 від 05.08.2012, № 8 від 11.05.2012, № 16 від 12.05.2012, № 31 від 08.06.2012, № 33 від 08.06.2012, № 10 від 11.05.2012, № 11 від 12.05.2012 року, № 25 від 21.05.2012 року, № 26 від 21.05.2012, № 14 від 12.05.2012, № 4196 від 15.04.2013, № 18 від 16.05.2012, договорів про виконання сільськогосподарських робіт № 46 від 01.04.2012, № 48 від 01.04.2012, № 4256 від 01.03.2013, № 25/5 (послуги 2012) від 01.04.2012, №24\5 (послуги 2012) від 01.04.2012, № 50 від 01.04.2012, № 68 від 01.04.2012, № 4257 від 01.03.2013, № 69 від 01.04.2012, договорів купівлі-продажу № 3017 від 30.03.2012, № 09/10/12 від 09.10.2012, № 25\03-14 від 19.04.2012, договорів купівлі-продажу незавершеного виробництва № 0402-01\01 від 28.02.2014, № 0402-01\02 від 28.02.2014 та видаткових накладних № 1830 від 29.05.2012, № 3249 від 27.12.2012, № від 30.07.2012, № 2019 від 04.10.2011, складають основний борг в розмірі 41 763 749 грн. 61 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 30 458 848 грн. 37 коп., пеню за порушення строків оплати поставленого товару та наданих послуг в розмірі 37 870 699 грн. 82 коп., штраф за порушення строків оплати поставленого товару та наданих послуг в розмірі 6 673 629 грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 2 814 488 грн. 51 коп., судовий збір в розмірі 7 218 грн. 00 коп., 30 % річних в розмірі 41 910 грн. 04 коп. та витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з заявою про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 2 436 грн. 00 коп. та підтверджуються доданими до заяви копіями видаткових накладних, доручень на отримання товару, актів надання послуг, платіжних доручень, договорів відступлення права вимоги тощо. 

Відповідно до ч. 1 ст. 111^12  ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, скасовуючи ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 у справі № 910/21682/15 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" та направляючи справу в цій частині на новий розгляд, Вищий господарський суд України звернув увагу на те, що:

- судами попередніх інстанцій в порушення  ст. ст. 43, 82 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) не досліджувався ні Статут ДП "Конярство України", ні положення філії, не було встановлено наявність повноважень у філій і підписантів на їх укладення, не витребувано у боржника копій статуту, положень про філії, довіреностей;

- суди попередніх інстанцій не звернули увагу на той факт, що вказаними договорами про відступлення права вимоги встановлено конкретний обсяг прав вимоги, виражений у числовому значенні, які переходять до нових кредиторів;

- судами попередніх інстанцій не досліджено в повній мірі обставин справи, пов'язаних із моментом переходу до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "СВК" прав стягувачів за відповідними судовими рішеннями;

- судом апеляційної інстанції не наведено мотивів відступлення від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування/незастосування до спірних правовідносин положень глави 73 ЦК України ("Факторинг"), наведеної у постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №3-477г16 та від 25.05.2016 у справі №3-254гс16.

За результатами нового розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Щодо  наявності повноважень у філій і підписантів на укладення первісних договорів, права вимоги за якими в подальшому перейшли до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "СВК", встановлено, що за змістом п. 4.1 Статуту  ДП "Конярство України" в редакції, затвердженій наказом Міністерства аграрної політки та продовольства України №76 від 16.03.2011, підприємство є юридичною установою та володіє закріпленим за ним на праві господарського відання майном. Права та обов'язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації, яка проводиться згідно з чинним законодавством.

Пунктом 4.5 Статуту передбачено, що підприємство за погодженням із уповноваженим органом може створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи (далі - Філії). Такі філії діють відповідно до положення по них, погодженого уповноваженим органом управління та затвердженого наказом директора підприємства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДП "Конярство України" має 14 філій. Значна кількість первісних договорів, права вимоги за якими в подальшому перейшли до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "СВК", були укладені відповідними філіями ДП "Конярство України".

Положення про філії ДП "Конярство України" були затверджені наказами ДП "Конярство України" №2 від 07.06.2011, №3 від 08.06.2011, №4 від 08.06.2011, №6 від 14.06.2011, №7 від 14.06.2011, №8 від 14.06.2011, №9 від 14.06.2011, №10 від 21.06.2011, №11 від 21.06.2011, №12 від 21.06.2011, №13 від 21.06.2011, №24 від 24.11.2011, №6 від 30.01.2012 та №8 від 11.02.2013 за погодженням з Міністерством аграрної політики та продовольства України.

Пунктами 4.1 вказаних положень визначено, що філія не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ДП "Конярство України".

Відповідно до п. 4.3 Положень у відносинах з державними органами і суб'єктами господарської діяльності філія виступає як представник ДП "Конярство України" і діє у межах, наданих законами України та цими положеннями повноважень.

За змістом п. 7.1 Положень філія має право:
- користуватися майном, закріпленим за нею ДП "Конярство України", для здійснення своєї господарської діяльності;
- від імені ДП "Конярство України" вступати у правовідносини, набувати майнових прав і немайнових прав та нести зобов'язання в порядку, передбаченому цим положенням та чинним законодавством України;
- видавати накази та інші розпорядчі документи з питань діяльності філії, що не суперечать чинному законодавству України та цим положенням;
- планувати, організовувати і здійснювати усі види діяльності, не забороненої чинним законодавством України, виходячи із відповідних планів і програм ДП "Конярство України".

Виходячи з встановленого, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що філіями ДП "Конярство України" правомірно укладалися первинні договори купівлі-продажу, поставки товарів тощо, з метою ведення власної господарської діяльності. Таким чином, ДП "Конярство України" несе відповідальність за зобов'язаннями Філії відповідно до п. 4.6 Положень про філії.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, переважна більшість первинних договорів була укладена безпосередньо юридичною особою ДП "Конярство України" (зокрема, біржові договори, договори про надання поворотно-фінансової допомоги), а в матеріалах справи містяться листи ДП "Конярство України", в яких підприємство визнає суми заборгованості за первинними договорами, укладеними філіями.

Щодо укладених ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна Вугільна Компанія" договорів відступлення прав вимоги, на яких ґрунтуються кредиторські вимоги вказаних осіб, суди попередніх інстанцій встановили, що укладаючи договори про відступлення права вимоги, сторони керувалися положеннями ст. ст. 512, 513, 514  ЦК України, вказані договори є саме договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу.

При цьому, суди попередніх інстанцій вказали на те, що матеріали справи не містять, а учасниками судового процесу не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту визнання недійсними в судовому порядку договорів про відступлення прав вимоги, укладених з ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за змістом умов договорів про відступлення права вимоги, які містяться в матеріалах справи, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги грошових зобов'язань до боржника (ДП "Конярство України"), що належало первісному кредитору на підставі первинних договорів.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" згідно умов укладених договорів про відступлення права вимоги перейшло виключно право стягнення з боржника (ДП "Конярство України") суми основної заборгованості, а не всі права кредитора, передбачені первинними договорами (в тому числі, щодо стягнення неустойки за порушення виконання грошового зобов'язання).

Крім того, за частиною договорів про відступлення права вимоги на користь нового кредитора перейшло право вимоги до боржника, що випливало із відповідних рішень судів, які набрали законної сили та виконуються у примусовому порядку. Вказаними рішеннями на користь стягувачів з боржника не були стягнуті жодні штрафні санкції, а самі договори про відступлення прав вимоги не містять посилань на перехід до нових кредиторів усіх прав (в тому числі, стягнення неустойки).

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" було неправомірно включено до кредиторських вимог пеню та штрафи за прострочення виконання боржником грошових зобов'язань.

В той же час, включення до складу основної заборгованості ДП "Конярство України" сум інфляційних втрат та відсотків річних суди попередніх інстанцій визнали правомірним та таким, що ґрунтується на приписах чинного законодавства України.

Щодо  посилання суду касаційної інстанції на недослідження обставин справи, пов'язаних із моментом переходу до ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" прав стягувачів за відповідними судовими рішеннями, суди попередніх інстанцій вказали на те, що до матеріалів справи були долучені належним чином засвідчені докази, а саме ухвали господарського суду м. Києва про заміну стягувача за наказами про стягнення з ДП "Конярство України" на користь ТОВ "Тепличне" та ТОВ "Східна вугільна компанія" грошових коштів.

Крім того, представником ДП "Конярство України" за клопотанням ТОВ "Астарта-Київ"  надано 10.10.2017 через відділ документального забезпечення суду довідку, згідно якої на момент порушення провадження у справі про банкрутство згідно бухгалтерського обліку підприємства, існувала заборгованість перед ТОВ "Агрофармахім", яка була частково переуступлена ТОВ "Східна вугільна компанія" та ТОВ "Тепличне" з урахуванням відступлення прав вимоги згідно з наданими копіями договорів. Відповідно до інформації щодо зазначеної кредиторської заборгованості, наданої філіями ДП "Конярство України", станом на 30.05.2015 заборгованість становить 56  509  356, 42 грн.  

Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків  про часткове визнання кредиторських вимог ТОВ "Тепличне" на суму 29 881 178,73 грн. та ТОВ "Східна Вугільна Компанія" на суму 55 161 185,18 грн. та включення їх до четвертої черги. 

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_6 до ДП "Конярство України" з урахуванням уточнень, на суму 129 345,61 грн., які включають в себе недонараховані кошти на оздоровлення у розмірі 597,28 грн., середній заробіток з дати звільнення по дату фактичного розрахунку у розмірі 37 166,76 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 152,22 грн. та моральну шкоду у розмірі 91 429,35 грн., судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

16.04.2014 ОСОБА_6 був прийнятий на посаду юрисконсульта до філії "Запорізький кінний завод № 86" ДП "Конярство України" відповідно до наказу № 96-к. 

25.06.2015 наказом філії № 180-к ОСОБА_6 звільнено з посади за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду із заявою з кредиторськими вимогами до боржника, ОСОБА_6 посилався на те, що згідно розрахункового листа за листопад 2014 року йому було нараховано оздоровчих в сумі 1 294,72 грн., в той час як колективним договором, чинним на той момент, передбачено виділяти кошти на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, який на той час становив 1 892,00 грн.  ОСОБА_6 вважає, що  у боржника наявна заборгованість у сумі 597,28 грн. недонарахованих коштів на оздоровлення.

Крім того, враховуючи подані ОСОБА_6 заяви про збільшення та доповнення, заявником вказувалося на необхідність включення до суми кредиторських вимог грошових коштів:
- 230,37 грн. (розмір невиплачених лікарняних);
- 73 191,25 грн. (розмір заборгованості у сумі середнього заробітку з дати звільнення по дату фактичного розрахунку);
- 152,22 грн. (компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати);
- 123 224,35 грн. (моральна шкода, завдана керівництвом філії, що призвело до погіршення здоров'я та додаткових зусиль для організації свого (сімейного) життя).

Скасовуючи ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у справі № 910/21682/15 в частині розгляду кредиторських вимог ОСОБА_6 та передаючи справу в цій частині на новий розгляд до господарського суду м. Києва, суд касаційної інстанції в постанові від 25.10.2016 у справі № 910/21682/15 вказав на те, що при винесенні оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій допущені порушення ст. ст. 42, 43 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) щодо вставлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій не досліджувався ні статут ДП "Конярство України", ні положення філії, з якою, як стверджує скаржник, були укладені трудові відносини.  

Під час нового розгляду справи, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з п. 4.1 Положення про філію "Запорізький кінний завод № 86" ДП "Конярство України" філія не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ДП "Конярство України". ДП "Конярство України" несе відповідальність за зобов'язаннями Філії (п. 4.6 вказаного Положення).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_6 правомірно згідно норм діючого законодавства України звернувся з грошовими вимогами саме до ДП "Конярство України" як юридичної особи, відповідальної за зобов'язаннями Філії "Запорізький кінний завод № 86" ДП "Конярство України".

Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 2 ст. 34 та ч. 2 ст. 36 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017)  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4^7 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017)  судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Перевіривши правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора ОСОБА_6 до боржника ДП "Конярство України", суди попередніх інстанцій дійшли висновку про часткове визнання кредиторських вимог ОСОБА_6 у межах суми 74 171,12 грн. та включення  їх до першої черги задоволення вимог кредиторів боржника згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство.

Щодо вимог ОСОБА_6 про стягнення з боржника моральної шкоди у розмірі 123   224,35 грн. суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки заявником не доведено належними та допустимими доказами існування підстав для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню такої шкоди.

Доводи скаржників про те, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та не досліджено належним чином усіх доказів по справі, колегією суддів Касаційного господарського суду відхиляються, оскільки вбачається, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до приписів ст. ст. 43, 101 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017), її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів попередніх інстанцій відповідають цим обставинам і їм надано належну юридичну оцінку.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 111^12  ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017), під час нового розгляду справи судами попередніх інстанцій належним чином виконано всі вказівки суду касаційної інстанції.

Доводи скаржників про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ч.1 ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг ТОВ "Астарта-Київ", ОСОБА_6,  Міністерства аграрної політики та продовольства України та залишення без змін ухвали господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ", ОСОБА_6 та  Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду м. Києва від 24.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № 910/21682/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                         Л.Й. Катеринчук

                                                                                                                   В.Г. Пєсков