ВЕРХОВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31.01.2018 | Київ | К/9901/3399/18  К/9901/3397/18 810/2363/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу №810/2363/16
за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Державна фіскальна служба України про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, провадження по якій відкрито 
за касаційними скаргами Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державної фіскальної служби України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів : головуючого - Беспалової О.О., суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,-
В С Т А Н О В И В:
Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося в суд з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Державна фіскальна служба України про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51720887 від 21.07.2016 р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що оскаржувану постанову державним виконавцем було прийнято на підставі дублікату виконавчого листа № 810/549/15 від 18.03.2016 виданого Київським окружним адміністративним судом.
Проте, як вбачається зі змісту дублікату виконавчого листа, стягувачем є контролюючий орган - Державна фіскальна служба України, а предметом стягнення - штраф, який являється по своїй суті податковим боргом. 
Разом з цим, позивач зауважив, що нормами чинного законодавства для виконання вказаного судового рішення передбачений окремий порядок, який регулюється Податковим кодексом України та є самостійним, тобто здійснюється без залучення органів державної виконавчої служби.
З огляду на зазначене, державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження та повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення за цим виконавчим документом проводиться безпосередньо органами державної податкової служби.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в порядку КАС України передбачена видача виконавчих листів за усіма судовими рішеннями зобов'язального характеру, що набрали законної сили, відтак, такі рішення підлягають примусовому виконанню органами ДВС. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 51720887 від 21.07.2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходи з того, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державна фіскальна служба України звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційні скарги обґрунтовані тим, що виконавчий документ не містить жодних застережень, що штраф, який підлягає стягненню, є податковим боргом, простроченою заборгованістю суб'єкта господарювання перед державою за кредитом,  залученим державою або під державну гарантію, стягувачем за якими відповідно до пунктів 12.1, 12.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні та ст.41 Податкового кодексу України, ст.17 Бюджетного кодексу України є орган державної податкової служби.
Позивач заперечень на касаційну скаргу не подав.
11 січня 2018 року касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державної фіскальної служби України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
По справі проведено попередній розгляд із врахуванням положень, встановлених статтею 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 р. адміністративний позов Державної фіскальної служби України задоволено: стягнуто з державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до бюджету штраф у розмірі 186956800 грн.16 коп.
31.08.2015 р. судом першої інстанції було видано виконавчий лист № 810/549/15.
18.03.2016 р. Київським окружним адміністративним судом видано дублікат виконавчого листа № 810/549/15, а також продовжено строк для його пред'явлення до виконання.
21.07.2016 р. заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51720887.
Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів, викладених у касаційних скаргах, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;.
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною 1 та 3 статті 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Приписами частини 1 статті 258 КАС України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалене, видається один виконавчий лист.
Відповідно до частини 1 статті 260 КАС України замість втраченого оригіналу виконавчого листа адміністративний суд, який видав виконавчий лист, за заявою стягувача або поданням державного виконавця може видати його дублікат.
Приписами частини 1 статті 255 та статті 257 КАС України, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами 1, 2 статті 17 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.
Вимоги до виконавчого документа визначено у статті 18 Закону № 606.
Приписами статті 25 Закону № 606 імперативно встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (стаття 19 Закону № 606).
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (частина 2 статті 25 Закону № 606).
Судами встановлено, що на виконання судового рішення в адміністративній справі № 810/549/15 Київським окружним адміністративним судом 18.03.2016 було видано дублікат виконавчого листа про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до бюджету штраф у розмірі 186956800 грн. 16 коп.
20.07.2016 Державна фіскальна служба України звернулась з заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про примусове виконання зазначеного виконавчого листа.
З огляду на встановлені обставини та відповідно до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов'язаний був відкрити виконавче провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 810/549/15.
Щодо висновків суду апеляційної інстанції про те, що зазначене судове рішення повинно бути виконано безпосередньо Державною фіскальною службою України в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для сплати податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 14.1.175 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Суд апеляційної інстанції, пославшись на пункт 95.3 статті 95 ПК України, дійшов висновку, що сума податкового боргу має стягуватись за рішенням суду контролюючими органами за правилами, встановленими ПК України.
Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 95 ПК України регулює порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п. 95.3 даної статті, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Норми даної статті поширюються на випадки стягнення податкового боргу за рішенням суду у разі невиконання в добровільному випадку вимог податкового повідомлення-рішення, виданого в порядку, передбаченому ПК України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу,що частиною 2 статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР) передбачено фінансові санкції у вигляді штрафу, які застосовуються до суб'єктів господарювання за порушення норм цього Закону.
Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Порядок № 790).
Відповідно до частини 5 статті 17 Закону № 481/95-ВР у разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.
Аналогічна норма визначена в пункті 10 Порядку № 790, яким передбачено, що у разі невиконання суб'єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання сума санкцій стягується на підставі рішення суду.
Відповідно, враховуючи те, що рішення про стягнення фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР, було прийнято відповідно до Порядку № 790 та за своєю формою і змістом не являються податковими повідомленнями-рішеннями, суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про необхідність застосування норм, які регулюють порядок виконання стягнення податкового боргу.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ДП "Укрспирт" вже зверталось до суду зі скаргою на ухвалу суду, якою було вирішено питання про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.
Проте, ухвалою суду від 07.07.2016 у відкритті апеляційного провадження за вказаною скаргою підприємству було відмовлено.
В липні 2016 року позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з заявою про визнання дублікату виконавчого листа № 810/549/15 таким що не підлягає виконанню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016 у задоволенні вказаної заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" було відмовлено.
При цьому, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду погодилась з висновками суду першої інстанції відносно того, що доводи ДП «Укрспирт» про необхідність стягнення вказаної у позові суми заборгованості податковим органом в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для сплати податкового боргу без видачі виконавчого листа є безпідставними та суперечать зазначеним нормам, зокрема, Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв в межах та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства України та не мав жодних правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, а також повернення стягувачу виконавчого документу від 18.03.2016 № 810/549/16.
Відповідно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений позов є необґрунтованим, таким, що суперечить вимогам чинного законодавства і спрямований на відтягування виконання законного рішення суду про стягнення заборгованості, а тому в його задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційних скаргах, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи те, що в ході касаційного розгляду справи судом встановлене невірне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції як таке, що скасоване помилково.
Керуючись статтями 343, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Державної фіскальної служби України задовольнити.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року скасувати.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                 О. В. Білоус
І. Л. Желтобрюх