ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

31.01.2018 | Київ | К/9901/1360/18 826/7318/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів:  Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/7318/15
за позовом ОСОБА_1 до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про скасування наказів та поновлення на роботі, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва прийняту 7 вересня 2015 року у складі судді Арсірія Р.О., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду постановлену  21 жовтня  2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Чаку Є.В., суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.,
в с т а н о в и в :
У квітні 2015 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі також - відповідач) в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 57-к від 26 лютого 2015 року, яким йому - ОСОБА_1 було оголошено догану у зв'язку з порушенням етики поведінки державного службовця, неналежне виконання посадових обов'язків; 
- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 77-к від 24 березня 2015 року, яким позивача було звільнено з посади, відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків;
- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 339 від 12 березня 2015 року «Про звільнення представника Національної ради у Луганській області» за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього, відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді представника Національної ради у Луганській області управління представників національної ради; 
- стягнути з відповідача 32000,00 гривень за час вимушеного прогулу, 7800,00 гривень в якості заробітної плати за період з 17 по 24 березня 2015 року та 50000, 00 гривень в якості компенсації за завдану йому моральну шкоду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звільнення його з займаної посади є незаконним та безпідставним, отже він підлягає поновленню на відповідній посаді з відшкодуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацією моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного звільнення.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 7 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовив повністю.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, а тому просив скасувати їх рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи йому у задоволенні позовних вимог про скасування оскаржуваних ним наказів, помилково дійшов до висновку, що їх прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Так, судами не було перевірено правомірність прийняття відповідачем рішення Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення № 67 від 21 січня 2015 року щодо визнання його діяльності за 2014 рік незадовільною та наказу № 57-к від 26 лютого 2015 року, яким йому було оголошено догану в зв'язку з порушенням етики поведінки державного службовця, неналежне виконання посадових обов'язків. Оскільки, саме ці накази стали підставою для його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків, суд повинен був з'ясувати систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню. 
Отже, позивач вважає, що суди попередніх інстанцій не надали належної уваги викладеним фактам, та прийняли необгрунтоване помилкове рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 3 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (тут і надалі в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 3723-ХІІ) державна служба ґрунтується на таких основних принципах, крім іншого, професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.
Статтею 5 Закону № 3723-ХІІ закріплено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. 
За приписами статті 14 Закону № 3723-ХІІ дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. 
До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.
Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП) працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
За правилами статті 149 КЗпП, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. 
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до статті 150 КЗпП дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).
Крім того, пунктом 1.5. Загальних правила поведінки державних службовців, затверджених Наказом Головного управління державної служби України від 04 серпня 2010 року № 214 (надалі - Правила), визначено, що поведінка державних службовців має відповідати очікуванням громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до державної служби, сприяти реалізації прав і свобод людини і громадянина, визначених Конституцією України і законами України.
Державний службовець має дбати про позитивний авторитет органів державної влади і державної служби в цілому, дорожити своїм ім'ям та статусом (пункт 1.6. Правил).
За приписами пунктів 2.4., 2.5. розділу II. Загальні обов'язки державних службовців Правил, державний службовець повинен сумлінно виконувати свої посадові обов'язки, дотримуватися високої культури спілкування, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, інших осіб, з якими у нього виникають відносини під час виконання своїх посадових обов'язків. Державний службовець зобов'язаний не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам суспільства та держави чи негативно вплинути на його репутацію.
Державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця.
Судами встановлено, що 01 вересня 2011 року позивач був призначений на посаду представника у Луганській області управління координації роботи представників та секретарів представників, строком на чотири роки.
Рішенням відповідача № 67 (протокол № 2) від 22 січня 2015 року «Про звіти представників Національної ради за 2014 рік» діяльність позивача за 2014 рік визнана незадовільною і це рішення позивачем не оскаржувалося.
Під час засідання Нацради від 22 січня 2015 року позивач порушив етику державного службовця, яка проявилася в тому, що на запитання представників громадських організацій він виступив із звинуваченнями на їх адресу та назвав «сумасшедшими лжецами». На думку відповідача, такий вчинок позивача на засіданні, у присутності членів Нацради та представників громадськості, порочить звання державного службовця та дискредитує Нацраду.
Наказом відповідача № 42-к від 11 лютого 2015 року, у зв'язку з перевищенням своїх повноважень та недодержанням позивачем законодавства про державну службу, посадових обов'язків та порушення етики поведінки, відносно позивача було призначене службове розслідування.
Наказом відповідача № 57-к від 26 лютого 2015 року «Про оголошення догани», у зв'язку з порушенням етики поведінки державного службовця (акт комісії з службового розслідування), неналежне виконання посадових обов'язків, позивачу було оголошено догану.
Рішенням Нацради № 339 від 12 березня 2015 року «Про звільнення представника Національної ради у Луганській області» вирішено звільнити позивача з посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. 
Наказом відповідача № 77-к від 24 березня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1», позивача було звільнено з займаної посади відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього. З зазначеним наказом позивач ознайомився під підпис, зробивши зауваження про неотримання на час ознайомлення з наказом розрахунку.
Позивач вважає накази відповідача № 57-к від 26 лютого 2015 року, № 77-к від 24 березня 2015 року, а також рішення № 339 від 12 березня 2015 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а він підлягає поновленню на посаді.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з займаної посади та відсутності підстав для скасування спірних рішень відповідача № 339 від 12 березня 2015 року та наказу № 77-к від 24 березня 2015 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.
Судами встановлено, і зазначенні обставини підтверджуються матеріалами справи, що відносно позивача були складені акти про відсутність його на робочому місці в місті Києві за адресою вул. Прорізна, 2, каб. 202 з нез'ясованих причин більш ніж три години 17 лютого 2015 року, 18 лютого 2015 року, 19 лютого 2015 року, 20 лютого 2015 року, 23 лютого 2015 року, 24 лютого 2015 року, 25 травня 2015 року та 27 лютого 2015 року (копії яких містяться в матеріалах справи). 
Зазначені обставини підтверджуються також, протоколом засідання комісії зі службового розслідування щодо перевищення повноважень та недодержання законодавства про державну службу, посадових обов'язків та порушення етики поведінки відносно державного службовця ОСОБА_1 від 24 лютого 2015 року.
На засіданні також було взято до уваги обставини, що мали місце під час засідання Нацради від 22 січня 2015 року, про які наведено вище, а також факт оголошення позивачу догани за неналежне виконання службових обов'язків 16 квітня 2014 року, в результаті чого, члени комісії більшістю запропонували на розгляд голові Нацради міру покарання - догану. 
Крім того, в матеріалах справи містяться копії актів про відсутність позивача на робочому місці з нез'ясованих причин більш ніж три години 02 березня 2015 року, 03 березня 2015 року, 04 березня 2015 року, 05 березня 2015 року, 06 березня 2015 року, 10 березня 2015 року, 11 березня 2015 року, 12 березня 2015 року, 13 березня 2015 року, 16 березня 2015 року, 17 березня 2015 року, 18 березня 2015 року, 19 березня 2015 року, 20 березня 2015 року, що додатково свідчить про порушення позивачем законодавства про працю та законодавства про державну службу.
Враховуючи, що під час службового розслідування відносно позивача встановлено допущення ним нестриманих висловлювань відносно представників громадськості, а також враховуючи наявність раніше застосованого до нього заходу дисциплінарного стягнення та порушення вимог трудового законодавства в частині робочого часу, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани, затвердженої наказом № 57-к від 26 лютого 2015 року, а тому підстави для визнання даного наказу протиправним та його скасування відсутні.
Також, суд не приймає до уваги посилання позивача, щодо відмови йому в ознайомлені з актом комісії з службового розслідування, оскільки актом комісії зі службового розслідування від 26 лютого 2015 року зафіксовано факт відмови позивача від підписання акту службового розслідування та надання ним будь-яких пояснень та зауважень.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Аналізуючи встановлені судами обставини справ, з огляду на те, що відповідачем було прийняте рішення № 67 від 22 січня 2015 року про визнання незадовільною діяльності позивача за 2014 рік, та застосовано до нього протягом року правомірні дисциплінарні стягнення у вигляді догани, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для звільнення позивача з займаної посади та відсутності підстав для скасування спірних рішень відповідача № 339 від 12 березня 2015 року та наказу № 77-к від 24 березня 2015 року.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій..
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 242, 341, 343, 349, 350, 355 - 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від  21 жовтня  2015 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Білоус
                                                                                                    Т. Г. Стрелець