Постанова 
Іменем України 
 
16 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 711/10563/15-ц
провадження № 61-662 св 17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідач - Черкаське обласне дочірнє підприємство Державна акціонерна компанія «Хліб України»,
представник відповідача - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Шиповича В. В. від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Пальонного В. С., Карпенко О. В., Нерушак Л. В., від 15 липня  2016 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 19 березня по 20 серпня 2015 року він перебував у трудових відносинах із Черкаським обласним дочірнім підприємством Державна акціонерна компанія «Хліб України». З метою забезпечення можливості виконання ним функцій керівника підприємства, між Черкаським обласним дочірнім підприємством Державною акціонерною компанією «Хліб України» та його засновником - Державною акціонерною компанією «Хліб України» укладено договір оренди автомобіля «Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_1, для службових поїздок персоналу Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України»  по Україні. 
 
Для належного функціонування підприємства та економії часу позивач витратив власні кошти, зокрема, на придбання пального для автомобіля, сплату єдиного соціального внеску, оплату послуг водопостачання та водовідведення, послуг телефонного зв'язку та інше. На підтвердження понесених витрат він подав до бухгалтерії підприємства звіти про використання власних коштів на загальну суму 21 984 грн 31 коп.
 
ОСОБА_1 просив стягнути з Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» на його користь 21 984 грн 31 коп. та судові витрати покласти на відповідача; 
 
Рішенням Придніпровського районного суду  м. Черкаси від 22 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, що понесені ним витрати пов'язані із службовими відрядженнями та із здійсненням господарської діяльності Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України».
 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області 15 липня 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивач діяв без відповідного доручення підприємства, тому підстави для відшкодування здійснених ним витрат відсутні. 
 
25 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що з 19 березня по 20 серпня 2015 року він перебував у трудових відносинах із Черкаським обласним дочірнім підприємством Державна акціонерна компанія «Хліб України».
 
З метою забезпечення можливості виконання ним функцій керівника підприємства, між Черкаським обласним дочірнім підприємством Державною акціонерною компанією «Хліб України» та його засновником - Державною акціонерною компанією «Хліб України» укладено договір оренди автомобіля «Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_1 для службових поїздок персоналу Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України»  по Україні. 
 
При цьому, суди першої та апеляційної  інстанцій не надали належної оцінки тому, що для належного функціонування підприємства та економії часу ОСОБА_1 були понесені власні витрати, зокрема на придбання пального для автомобіля, сплату єдиного соціального внеску, оплату послуг водопостачання та водовідведення, послуги телефонного зв'язку та інше. На підтвердження вказаних витрат позивачем подано до бухгалтерії підприємства звіти про використання коштів на загальну суму 21 984 грн 31 коп.
 
20 січня 2017 року Черкаське обласне дочірнє підприємство Державна акціонерна компанія «Хліб України» подало до суду відзив на касаційну скаргу у якому  зазначало, що судові рішення є законними та обґрунтованими. 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
26 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК  України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права. 
 
Відповідно до статті 1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.
 
Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.
 
Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов'язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана взяти на себе всі обов'язки, пов'язані із вчиненням цих дій, зокрема обов'язки щодо вчинених правочинів.
 
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
 
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
 
Судами установлено, що з 19 березня по 20 серпня 2015 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Черкаським обласним дочірнім підприємством Державна акціонерна компанія «Хліб України».
 
Посилання позивача на те, що для належного функціонування підприємства та економії часу ним були витрачені власні кошти на загальну суму 21 984 грн 31 коп., є необґрунтованими. 
 
Згідно з довідкою директора Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» від 15 березня 2016 року, заборгованість в сумі 21 984 грн 31 коп. не може бути облікована підприємством, оскільки витратна частина такого виду не передбачена наказом про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства, винесеного на підставі Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року за № 996-ХV. Такі витрати можуть бути обліковані, як заборгованість підприємства перед працівником лише за умови наявності наказу на їх здійснення та відповідних підстав їх понесення.
 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем копії квитанцій від 21 жовтня 2014 року про оплату послуг комунального підприємства «Черкасиводоканал» з водопостачання та водовідведення та квитанцій про сплату єдиного соціального внеску та оплату послуг публічного акціонерного товариства «Укртелеком» не містять даних про те, що внесені грошові кошти належали особисто ОСОБА_1, а не Черкаському обласному дочірньому підприємству Державна акціонерна компанія «Хліб України», яке вказане в якості платника у зазначених документах. 
 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем копії чеків про придбання бензину не містять відомостей про особу, яка купувала паливо, та відомостей про автомобіль для заправки якого воно використовувалось. Крім того, переважну більшість копій чеків на придбання бензину взагалі неможливо повністю ідентифікувати, внаслідок особливостей їх копіювання. Копія товарного чеку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від 26 листопада 2014 року про придбання автомобільної запчастини вартістю 110 грн не містить відомостей про покупця.
 
До копій звітів №АО-0000006 від 06 квітня 2015 року та №АО-0000010 від 18 червня 2015 року щодо витрат на відрядження додано лише копії зворотної частини посвідчення про відрядження, які не містять відомостей про особу, куди і з якою метою вона направляється у відрядження.
 
Додана до копії звіту № АО-0000008 від 22 травня 2015 року копія довідки нотаріуса БараненкоІ. К., видана ОСОБА_1, не містить даних про те, що нотаріальні дії, послуги правового та технічного характеру, за які сплачено 200 грн, надавалися Черкаському обласному дочірньому підприємству Державна акціонерна компанія «Хліб України».
 
ЛистомМіністерства фінансів України № 31-34000-10-25/17266 від 28 серпня 2007 року «Щодо відображення у бухгалтерському обліку розрахунків з підзвітними особами» передбачено, що підтвердженням того, які витрати були здійснені працівником за дорученням керівництва, можуть бути розпорядчі документи (наказ, розпорядження). 
 
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено,  що під час розгляду справи позивачем не доведено, існування обставин, які б виправдовували необхідність вчинення ОСОБА_1 дій у майнових інтересах Черкаського обласного дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» без доручення. 
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.  
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий:                                                                                                   Д. Д. Луспеник 

судді:                                                                                                                 Ю. В. Черняк 

                                                                                                                           О.В. Білоконь 

                                                                                                                           Є. В. Синельников 

                                                                                                                           С. Ф. Хопта