ВЕРХОВНИЙ 
СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
17.01.2018 | м. Київ | К/9901/172/18 2а-6656/10/1470

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М., 
суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу за позовом:   
         ОСОБА_2 
до     Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці 
про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду в складі судді Мельник О.М. від 02 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Кравець О.О. (головуючий), суддів Осіпова Ю.В., Єщенко О.В. від 22 лютого 2012 року, 
ВСТАНОВИВ:  
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про: визнання незаконним та скасування наказу про звільнення його з посади за порушення вимог Закону України "Про міліцію", Етичного кодексу працівника міліції, наказів МВС України; визнання незаконним і скасування наказу про звільнення його з органів МВС; поновлення його на посаді; стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №141 від 12.04.2010. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №32/ос від 22.04.2010 в частині звільнення ОСОБА_2 Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади та поновлено його на посаді слідчого в слідчому відділенні лінійного відділу на станції м. Сімферополь; зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці здійснити перерахування грошового забезпечення ОСОБА_3 за період вимушеного прогулу з 12.04.2010 по 02.03.2011 виходячи із розміру місячного грошового утримання у 1976,40 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення в межах суми платежу за один місяць.
Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 11.04.2010 було проведено службове розслідування за фактом порушення кримінальної справи відносно старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 Згідно матеріалів службового розслідування 11.04.2010 до УМВС України на Придніпровській залізниці лінійного відділення на станції Сімферополь надійшло повідомлення про те, що 10.04.2010 прокуратурою міста Севастополя за матеріалами СБУ міста Севастополя порушена кримінальна справа №100020 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України відносно оперуповноваженого сектора карного розшуку лінійного відділу на станції Севастополь ОСОБА_4 У подальшому у висновку службового розслідування містяться посилання на постанову про порушення кримінальної справи від 10.04.2010, допит ОСОБА_4, який під час його проведення поводився неадекватно, майже не сприймав дійсність на запитання відповідав не влад та допит ОСОБА_2, який поводився зухвало, з метою уникнути відповідальності намагався надати неправдиві відомості щодо причин свого виїзду до місця мешкання громадянки ОСОБА_5, спілкування з нею та своєї особистої ролі в скоєнні протизаконних дій. На підставі цих даних рекомендовано звільнення з органів внутрішніх справ України за статтею 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 за допущення протиправних дій у відношенні громадянки ОСОБА_5, під час проведення досудового слідства, що призвело до порушення кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого частиною 1 статті 386 КК України.
Наказом в.о. начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №141 від 12.04.2010 за порушення вимог Закону України "Про міліцію", Етичного кодексу працівника міліції, наказів Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2007 №81, від 15.05.2007 №157, від 26.03.2010 №90, допущення протиправних дій у відношенні громадянки ОСОБА_5 під час проведення досудового слідства, що призвело до порушення кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого Слідчого відділення на станції Сімферополь, звільнено з органів внутрішніх справ України за статтею 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом (за дискредитацію).
Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №32 о/с від 12.04.2010 по особовому складу згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за дискредитацію звання рядового і начальницького складу) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), слідчого Слідчого відділення лінійного відділу на станції Сімферополь, з 12.04.2010. 
Судами першої та апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу було проведено без достовірного встановлення факту дисциплінарного проступку. Службову перевірку не було проведено всебічно та об'єктивно. У матеріалах службової перевірки відсутні дані щодо наявності у позивача намірів на вчинення протиправних дій відносно громадянки ОСОБА_5 Встановлено відсутність об'єктивних даних щодо факту скоєння позивачем діяння, яке можна було розцінити як дисциплінарний проступок, допущений з вини ОСОБА_2 Також встановлено, що вчинення іншою особою кримінального правопорушення не може слугувати підставою вважати, що ОСОБА_2 допустив протиправні дії відносно ОСОБА_5 та тим самим дискредитував звання особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Ці обставини, за висновками судів попередніх інстанцій, не можуть бути достатньою підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 
Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці оскаржило в касаційному порядку вказані судові рішення з мотивів невідповідності висновків судів першої та апеляційної інстанції обставинам справи. Просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає те, що судами під час розгляду справи безпідставно зазначено про відсутність достатніх та допустимих доказів щодо факту скоєння позивачем дисциплінарного проступку. На підтвердження цих обставин скаржник посилається на пояснення громадянки ОСОБА_5 щодо того, що хабар ОСОБА_4 вимагався у зв'язку з обранням запобіжного заходу її сину по кримінальній справі, яка перебувала у провадженні слідчого ОСОБА_2 
На спростування висновку суду апеляційної інстанції про пов'язаність відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення з відсутністю його вини у дисциплінарному проступку скаржник вказує на те, що Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ передбачено можливість притягнення особи, яка скоїла проступок, одночасно до дисциплінарної та адміністративної чи кримінальної відповідальності. Тому, на його думку, відмова у порушенні кримінальної справи не може бути підставою для звільнення особи від дисциплінарної відповідальності за вчинені дії щодо дискредитації працівника органів внутрішніх справ.  
Позивач заперечень чи відзиву на касаційну скаргу не подав. Учасники справи не заявляли клопотань про розгляд касаційної скарги за їх участю.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Статтями 2 та 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі Статуту) встановлено, що дисциплінарний проступок є невиконанням чи неналежним виконанням особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких у встановленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 14 Статуту визначено, що службове розслідування проводиться з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу.  
Касаційним судом відхиляються аргументи відповідача, викладені в касаційній скарзі,  про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку. Пояснення ОСОБА_5 з приводу обставин передачі нею хабара ОСОБА_4, яке на переконання скаржника повинні були взяти до уваги суди першої та апеляційної інстанцій, не були предметом дослідження під час проведення службового розслідування та не покладені в основу висновків службового розслідування відносно позивача. Дане пояснення не досліджувалось і судами попередніх інстанцій, а відповідне клопотання відповідачем про це не заявлялось. Тому такі докази не можуть підтверджувати чи спростовувати висновок службового розслідування. 
Сама по собі постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 через відсутність у його діях складу злочину не може бути підставою для висновку про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. Однак, у даній справі судами попередніх інстанцій зроблено посилання на таку постанову в контексті їх висновків про недоведеність відповідачем іншими належними і допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку.
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанції кореспондують з вимогами Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.
Оскільки судами попередніх інстанцій було встановлено ту обставину, що під час службового розслідування достовірно не доведено вини ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку, то колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про безпідставність звільнення позивача з посади на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114. 
Відповідно до частин 1-2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з частиною 1 статті 351 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За таких обставин доводи касаційної скарги ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин справи, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. Суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права та ухвалили законні рішення. Підстав для їх скасування, передбачених статтею 351 КАС України, не встановлено. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ на Придніпровській залізниці залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 березня 2011 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року по справі №2а-6656/101470 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ на Придніпровській залізниці про визнання незаконним та скасування наказів, визнання незаконним звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді                                                                     В.М. Бевзенко 

                                                                                                        Н.А. Данилевич