ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
18.01.2018 | Київ | К/9901/3440/18 814/1204/15
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 (головуючий суддя - Марич Є.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 (головуючий суддя Лук'янчук О.В., судді - Градовський Ю.М., Кравченко К.В.) у справі 
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» 
до відповідача Миколаївська митниця ДФС
про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулося до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості від 03.02.2015 № 504000003/2015/000003/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення № 504010000/2015/00010.

Позовні вимоги TOB «Миколаївський глиноземний завод» обґрунтовані тим, що у митного органу не було передбачених законодавством підстав для коригування митної вартості товару, яка була заявлена позивачем до митного оформлення за основним методом - за ціною контракту, оскільки право на прийняття рішення про коригування митної вартості товару виникає лише у разі наявності обґрунтованих сумнівів у повноті та достовірності відомостей про складові митної вартості товару, чого Миколаївською митницею ДФС встановлено не було. Позивач зазначав, що неподання підприємством витребуваних митницею документів не є підставою для застосування другорядного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, так як витребувані документи не є ані технічними, ані товаросупровідними документами чи документами, що засвідчують ціну товару.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.01.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості від 03.02.2015 №504000003/2015/000003/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №504010000/2015/00010.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» було надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару за ціною контракту, яким, зокрема, встановлено обов'язки постачальника щодо доставки товару та включення транспортних витрат у ціну товару, з огляду на що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом є необґрунтованим та таким, що суперечить основним принципам здійснення державної митної справи, що передбачено ст. 8 Митного кодексу України, зокрема, законності та додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, Миколаївська митниця ДФС звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» відмовити в повному обсязі. 

При цьому в касаційній скарзі відповідач зазначив, що судом апеляційної інстанції не дано належної оцінки обставинам, на підставі яких у митниці при проведенні перевірки правильності визначення митної вартості товару виникли обґрунтовані сумніви щодо прийнятності заявленої декларантом митної вартості товару, а саме: товаросупровідні документи не містять необхідних складових митної вартості, тобто витрат на страхування товару; відсутнє обґрунтування зниження ціни товару на 40 дол. США відносно світових цін; декларантом не надано витребуваний митницею договір (угоду, контракт) із третіми особами, а також прайс-листи, каталоги або специфікації, що унеможливило оцінити митницею комерційну пропозицію виробника товару. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Миколаївської митниці ДФС.

Позивач скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій винесені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

11.01.2018 справу, в порядку, передбаченому пунктом 4 частини 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) передано до Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2013 між позивачем та ВАТ "Єдіная торговая компанія" РФ (далі - ВАТ «ЄТК») було укладено зовнішньоекономічний контракт № RF/RD/79-13/11-M, відповідно до якого та Специфікації № 23 від 22.12.2014 ВАТ "ЄТК" зобов'язалося здійснити поставку позивачу товару - натрій їдкий (гідроксид натрію) в обсязі 7500т. за ціною 270,00 доларів США за тонну на загальну суму 2  025 000,00 доларів США.

Пунктом 2.3 Контракту сторони визначили, що ціна на товар за одну тонну в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FOB MED Low мінус 40 доларів США, де FOB MED Low - середнє котирування, що публікується агентством ISIS, розрахована на підставі ICIS pricing Caustic Soda (Europe, Mediterranean) weekly report за попередні два місяці до періоду відвантаження з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована вказаним чином ціна зазначається в Специфікаціях, які підписуються Сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження. 

З метою переміщення через митний кордон товару позивачем 03.02.2015 була подана електронна митна декларація МД № 504010000/2015/000294 з визначенням митної вартості товару за основним методом оцінки - за ціною контракту. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав наступні документи: контракт № RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013, Специфікація № 23 від 22.12.2014, інвойс № V-14 від 24.01.2015, транспортна накладна від 25.01.2015, сертифікат походження товару RUUA 5009058326 від 26.01.2015, паспорти якості, інформація про біржові котирування.

Листом від 03.02.2015 №14006 митний орган повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів, які позивач направив того ж дня листом від 03.02.2015 № 42/101-10, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №541 від 02.02.2015; біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 5 тижнів, що формували цінову політику на каустичну соду згідно з умовами контракту та специфікації №23 від 21.11.2014, від 21.11.2014, 28.11.2014, 05.12.2014, 12.12.2014, 19.12.2014. Поряд з цим, позивач повідомив відповідача, що інших витребуваних документів, зазначених в запиті немає в наявності, зокрема: товар - сода каустична, що є предметом Контракту, не страхувався; інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаних з Контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається, не укладалось, з огляду на що зазначені документи не можуть бути надані.

За результатами розгляду додатково наданих позивачем документів, Миколаївська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару від 03.02.2015 №504000003/2015/000003/1, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару (соди каустичної) за ціною 0,52 дол. США/кг. Митна вартість товару скорегована митницею із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на підставі митної декларації № 508050000/2014/29042 від 11.12.2014, яка була раніше визнана Миколаївською митницею. У зв'язку з прийняттям відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, декларанту було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови № № 504010000/2015/00010 від 03.02.2015.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що згідно з п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. 

При цьому, суди дійшли висновку, що декларантом було надано всі необхідні документи для підтвердження визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору, натомість відповідачем не наведено жодних доказів наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а відтак дії відповідача щодо коригування митної вартості є неправомірними та не відповідають приписам ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів наведений в частині 2 цієї статті.

Як визначено у частині третій статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов'язковою обставиною, з якою закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Відповідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У касаційній скарзі відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій щодо коригування митної вартості товару посилається, зокрема, на відсутність у поданих позивачем документах інформації щодо страхування оцінюваного товару.

Проте колегія суддів вважає такий висновок скаржника безпідставним, оскільки за офіційними правилами тлумачення торговельних правил ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов'язок страхування товару. 

Разом з тим, як було встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звертався до ВАТ «ЄТК» з проханням направити страхові документи на відвантажений товар, на що отримав відповідь від контрагента про неможливість надати запитувані документи, оскільки страхування вантажу ним не здійснювалося та не є обов'язковим при здійсненні поставки товару на умовах СРТ.

Отже, з огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов'язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту, чого відповідачем зроблено не було.

Посилання скаржника на не дослідження судами попередніх інстанцій невідповідності умов контракту формулі визначення вартості товару та не витребування від позивача пояснень щодо підстав отримання суттєвої знижки суд також не бере до уваги та вважає такі доводи помилковими.

Так, суд апеляційної інстанції надав оцінку вказаним обставинам та вказав, що згідно з п. 2.3 Контракту, вартість тонни товару розраховувалась за формулою: FOB MED Low мінус 40 доларів США, тобто останній показник «-40 доларів США» є складовою частиною формули розрахунку вартості, а тому її неможливо розглядати в якості знижки. Крім того, така формула з показником      «-40 доларів США» прямо передбачена вищенаведеним пунктом Контракту і є результатом вільного волевиявлення сторін, а тому позивач і не повинен доводити обґрунтованість такої ціни. При цьому, в п. 2.1 Контракту зазначено, що ціна на товар визначається та приймається на умовах СРТ (Інкотермс 2010).

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 у справі № 814/4713/13-а по аналогічній справі про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку із невитребуванням судами у позивача пояснень щодо підстав отримання суттєвої знижки (40 доларів США за тонну), оскільки у даній справі судом апеляційної інстанції встановлені вказані обставини та надана їм належна оцінка.

Ненадання позивачем договору з третіми особами, пов'язаного з Контрактом про поставку товару, відсутність яких пояснюється тим, що продавець товару відмовив у їх наданні, не може свідчити про недостовірність відомостей, викладених в інших документах, поданих декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. При цьому, договір з третіми особами не є технічним, товаросупровідним документом або документом, що засвідчує ціну товару. Чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - продавця товару - вказаної документації.

Колегія суддів залишає поза увагою посилання скаржника на ненадання декларантом прайс-листів, каталогів або специфікацій, що унеможливило оцінити митницею комерційну пропозицію виробника товару, оскільки вказані документи, як вбачається зі спірного рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем не витребовувались, а відтак, згідно з положеннями частини другої ст. 77 КАС України, останній не може посилатися на них в обґрунтування касаційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; у них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правових наслідків є правильними.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                         І.Я. Олендер
                                                                                                     
                                                                                                     Р.Ф. Ханова