Постанова
Іменем України
 
23 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/21388/15-ц
 
провадження № 61- 939 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М.,               Крата В. І.,                         
 
учасники справи:
заявник  - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан»,
заінтересована особа - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Ліана Юріївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року у складі головуючого судді Астахової О. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва                                  від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Мазурик О. Ф.,
встановив:
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу № 755/21388/15-ц призначено до судового розгляду.
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності               15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 755/21388/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Л. Ю., у якій просило визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника.
Скарга мотивована тим, що 26 лютого 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 1 807 120 грн 99 коп. та витрати, пов'язані з розглядом справи у третейському суді, у розмірі 18 471 грн 21 коп.,                   усього 1 825 592 грн 20 коп.
11 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан» отримало постанову державного виконавця (заступника начальника) Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Л. Ю. від 09 жовтня 2015 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 48730645.
Проте, всупереч вимогам статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» не надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, хоча згідно зі статтею 31 Закону України «Про виконавчепровадження» такі постанови надсилаються рекомендованими листами з повідомленням про вручення.
Тобто боржник був позбавлений права самостійно виконати боргові зобов'язання, що свідчить про передчасність застосування державним виконавцем арешту його коштів.
Окрім цього, арешт коштів, накладений на всі поточні рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан», припиняє всю господарську діяльність підприємства, позбавляє його можливості вчасно розраховуватись із найманими працівниками, контрагентами у договірних зобов'язаннях, здійснювати обов'язкові відрахування до державного і місцевих бюджетів, розраховуватися за надані комунальні послуги та розпоряджатися наявними коштами або коштами, які товариство отримує як прибуток, для здійснення хоча б часткового розрахунку зі стягувачем.
Посилаючись на вищевикладені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю просило визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Л. Ю. від 09 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 48730645 про арешт коштів боржника неправомірною та скасувати, визнати дії державного виконавця щодо винесення цієї постанови неправомірними.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» задоволено. 
Визнано дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області                  Краснопер Л. Ю. щодо винесення постанови від 09 жовтня 2015 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 48730645 неправомірними. 
Скасовано постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Л. Ю. від 09 жовтня 2015 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 48730645.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державний виконавець усупереч вимог статей 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» не направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим останнє було позбавлено права самостійно виконати зобов'язання зі сплати коштів стягувачу.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлена ухвала із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування немає. 
Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що арешт на кошти боржника накладено після того, як останнім не було виконано виконавчий документ у самостійному порядку, та після отримання інформації з Державної податкової служби про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» відкритих рахунків у банківських установах.
У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» через свого представника Литвинову Ж. М., користуючись правом, наданим статтями 13,    324 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими та такими, що ухвалені з неправильним  застосуванням матеріального права й порушенням норм процесуального права.
Зокрема, суд першої інстанції, незважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан» є іпотекодавцем, а також виступає майновим  поручителем  за зобов'язаннями ОСОБА_4 та має значну заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», яка станом на 08 липня 2016 року склала 11 501 227 грн 34 коп., не залучив банківську установу до участі у розгляді справи заінтересовану особу та постановив ухвалу, не вислухавши доводи її представника.
Апеляційний суд, задовольнивши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, з невідомих причин на зв'язок не вийшов, чим позбавив представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який з'явився у визначений судом день та місце проведення відеоконференції, надати пояснення щодо обставин справи.
У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просило її відхилити та залишити без змін ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва                     від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва                          від 28 вересня 2016 року, посилаючись на те, що 27 січня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, скасовано заходи примусового виконання рішення та винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника. Тобто відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у зв'язку з відсутністю виконавчого провадження на примусовому виконанні.
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статті 383 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судами встановлено, що 15 вересня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48730645.
09 жовтня 2015 року заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Краснопер Л. Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 48730645 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва                   26 червня 2012 року, про солідарне стягнення  з ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі                                      1 807 120 грн 99 коп. та витрат, пов'язаних з розглядом справи у третейському суді, у розмірі 18 471 грн 21 коп., усього 1 825 592 грн 20 коп. 
Задовольняючи скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем порушено норми статей 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження», позбавлено боржника права самостійно виконати зобов'язання зі сплати коштів стягувачу, а арешт коштів, накладений на всі поточні рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан», зупиняє господарську діяльність підприємства та створює соціальну напругу.
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження»                          (у редакції, чинній станом на дату вчинення виконавчих дій) виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові  державний  виконавець  вказує  про  необхідність боржнику самостійно виконати  рішення  у  строк  до  семи  днів  з моменту   винесення постанови  (у  разі  виконання  рішення  про примусове виселення боржника - у строк  до  п'ятнадцяти  днів)  та зазначає,   що у разі  ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та  проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з   винесенням  постанови  про  відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше  наступного  робочого  дня  стягувачу  та боржникові.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції, яким визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, апеляційний суд послався на те, що арешт коштів, накладений на всі поточні рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревлан», фактично припиняє всю господарську діяльність підприємства.
Однак такий висновок суду прямо суперечить нормам статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови.
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зняття арешту з рахунків за заявою у разі заборони такого звернення стягнення згідно з законом.
У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що згідно зі статтею 26 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.
Скасовуючи постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, суд першої інстанції вищезазначене не врахував, встановивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ревлан» має значну заборгованість перед Публічним акціонерним товариством  «Укрсоцбанк», не залучив останнє до участі в справі  в якості заінтересованої особи, чим позбавив банківську установу можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими статтею 27 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, що, в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.
Апеляційний суд, переглядаючи справу, вищевказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права залишив поза увагою.
Вказані вище обставини є безумовною підставою для скасування судового рішення.
З урахуванням вищенаведеного, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
постановив:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»  задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року та Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В.М. Коротун
| В. І. Крат