Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року 
м. Київ
справа №  916/3233/15 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я. 
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:
позивача - адвокат Косенчук В.Ю., Науменко О.В.
відповідача - адвокат Неведомський В.О., директор ОСОБА_7

учасники справи:
позивач - державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України",
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009",
розглянувши касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду 
від 19.09.2017
у складі колегії суддів: Будішевська Л.О. (головуючий), Мишкіна М.А., Таран С.В.
та на рішення Господарського суду Одеської області 
від 28.07.2017
у складі колегії суддів: Демешин О.А. (головуючий), Д'яченко Т.Г., Смелянець Г.Є. 
у справі № 916/3233/15

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
до товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009"
про стягнення 1 244 900 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося в Господарський суд Одеської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ЯХТ-КЛУБ "ОДЕСА-2009", про стягнення з останнього на користь державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" суми збитків у розмірі 1 244 900,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 26.12.2003 між ДП "Одеський морський торгівельний порт" (Орендодавець) та ТОВ "ЯХТ-КЛУБ "ОДЕСА-2009" (Орендар) було укладено договір оренди рухомого майна № КД - 4761 згідно якого у строкове платне користування було передано таке майно: гребінкові яхт - пірси з колонками для подачі води та електроенергії (16 одиниць), пальчикові яхт - пірси (16 одиниць), та 1/5 частина основних понтонів з комунікаціями для подачі води та електроенергії з метою надання послуг по сервісному обслуговуванню моторних катерів. Зазначає про те, що у порушення умов договору відповідач не здійснював ремонти об`єктів оренди, що призвело до його пошкодження та псування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.07.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Вказане рішення мотивовано тим, що укладений між сторонами по справі Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003 - є чинним відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 20.07.2015 у справі № 916/1878/15, яке набрало законної сили та яким визнано недійсною угоду від 29.09.2014 про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003, укладену між державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "ЯХТ КЛУБ "ОДЕСА-2009", а майно, яке є предметом цього договору, по акту прийому передачі від 13.04.2016 - повернуто позивачем відповідачу в подальше користування на умовах оренди. За таких обставин, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги про відшкодування вартості ремонту 12 пальчикових яхт-пірсів та 12 гребінкових яхт-пірсів і   вартості придбання непридатних до експлуатації 4-х пальчикових яхт-пірсів та 4-х гребінкових яхт-пірсів на загальну суму 1 244 900 грн на момент вирішення спору є передчасними, оскільки визначення стану майна, яке перебувало в оренді, у порівнянні із станом в якому це майно було одержано орендарем (відповідачем по справі) в оренду можливо в разі припинення вищевказаного договору оренди і лише на момент повернення цього майна орендодавцеві (позивачу по справі). Також, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не доведено розміру витрат в сумі 1 244 900 грн, відшкодування яких є предметом спору у справі.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2017 у даній  справі залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення, проте, позивачем не доведено розміру витрат в сумі 1 244 900 грн, відшкодування яких є предметом спору по справі. Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2015 у справі було призначено судову інженерно - транспортну експертизу. Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що із висновку експерта №171 від 21.04.2017р. вбачається що неможливо визначити вартість ремонтно-відновлюваних робіт та розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, через відсутність вихідних даних. Крім того, враховуючи, що Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003р. на даний час є чинним, судова колегія погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки встановити стан майна, яке перебувало в оренді, у порівнянні із станом в якому це майно було одержано орендарем в оренду можливо лише на момент повернення цього майна орендодавцю.
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2017  у справі № 916/3233/15.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.12.2017 прийнято до                       провадження касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Одеського  апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2017  у справі № 916/3233/15, розгляд справи призначено на 27.12.2017. 

На підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 та розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017, справа № 916/3233/15 Господарського суду Одеської області передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2017 у справі №916/3233/15 визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Погребняка В.Я.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2017  у справі № 916/3233/15.

У касаційній скарзі державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами помилково зазначено про неможливість встановлення та недоведеність розміру збитків, відшкодування яких є предметом даного спору. Скаржник зазначає про те, що чинні процесуальні норми передбачають у випадку недостатньої ясності чи неповноти висновку можливість призначення повторної або додаткової судової експертизи, а також виклик судового експерта для надання мотивованого висновку щодо поставлених йому питань. Вказує, що господарський суд порушив законодавчі норми - не призначив додаткову/повторну експертизу та не здійснив виклик судового експерта.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі прийняті судові рішення у справі.

Представники скаржника - адвокат Косенчук В.Ю., Науменко О.В. в судовому засіданні 24.01.2018 підтримали касаційну скаргу з мотивів викладених у ній.

Представники відповідача - адвокат Неведомський В.О., директор ОСОБА_7 в судовому засіданні 24.01.2018 проти задоволення касаційної скарги заперечили з підстав викладених у відзиві на скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.
26.12.2003 між державним підприємством Адміністрація морських портів (з урахуванням Додаткової угоди від 13.06.2013 до даного Договору)   та товариством з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" укладено Договір оренди державного рухомого майна № КД -4761.
Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування рухоме майно згідно Додатку № 1 (Гребінкові яхт пірси з колонками для подачі води   та електроенергії 16 одиниць, пальчикові яхт пірси, 16 одиниць, 1/5 частина основних понтонів з комунікаціями для подачі води та електроенергії,   2 частини по 5 понтонів, всього 10 одиниць) до цього Договору, що знаходиться на балансі Орендодавця.
Майно використовується для надання послуг по сервісному обслуговуванню моторних катерів та яхт.
Вартість майна відповідно до експертної оцінки на 09.07.2003 становить 1 173 077грн.
Відповідно до п. 2.1. договору, вступ Орендаря у користування майном настає після підписання сторонами Договору і Акту приймання передачі вказаного майна (Додаток - 2), що є невід'ємною частиною Договору.
Пунктом 5.3 Договору встановлено, що Орендар зобов'язується   забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню   і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки. Утримувати орендоване майно в стані, передбаченому санітарними і протипожежними правилами, виконувати вимоги охорони праці, нести відповідальність за їх порушення згідно з законодавством України.
Відповідно до п. 5.5. Орендар зобов'язується   своєчасно здійснювати усі види ремонтів орендованого майна.
29.09.2014 між ДП Адміністрація морський портів України та   ТОВ   „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009 підписано Угоду про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003.
29.09.2014 між сторонами підписано Акт прийому передачі рухомого майна, з якого вбачається, що майно повернено   позивачу з оренди ТОВ   „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009.
Разом з тим, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.07.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2015, у справі № 916/1878/15, визнано недійсною угоду від 29.09.2014 про розірвання договору № КД-4761 від 26.12.2003, укладену між державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України та товариством з обмеженою відповідальністю „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2009.
Згідно частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що укладений між сторонами по справі Договір оренди рухомого майна № КД-4761 від 29.12.2003 є чинним, а майно, яке є предметом цього договору, по Акту прийому передачі від 13.04.2016 повернуто позивачем відповідачу в подальше користування на умовах оренди.
Суди попередніх інстанцій розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог обґрунтовано застосували до спірних правовідносин норми чинного законодавства. 
За статтею 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які   управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до       статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є:   втрати,   яких   особа зазнала   у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За статтею 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. 
Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що особа яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.
Проте, позивачем, всупереч вимогам закону не доведено розміру понесених збитків в сумі 1 244 900 грн, відшкодування яких є предметом спору по справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2015 у справі було призначено судову інженерно - транспортну   експертизу на розгляд якої,   поставлені наступні питання:
- яка вартість ремонтно-відновлюваних робіт, проведення яких необхідно зробити для усунення виявлених пошкоджень гребінкових яхт-пірсів з колонками для подачі води та електроенергії у кількості 16 одиниць та пальчикових яхт-пірсів у кількості 16 одиниць станом на 29.09.2014?
- який розмір матеріальної шкоди, завданий ТОВ „ЯХТ КЛУБ „ОДЕСА-2019 гребінковим яхт-пірсам з колонками для подачі води та електроенергії у кількості 16 одиниць та пальчикових яхт-пірсів у кількості 16 одиниць станом на 29.09.2014р?
Судами попередніх інстанцій правомірно зазначено про те, що із висновку експерта №171 від 21.04.2017р. не вбачається можливості   визначити вартість ремонтно-відновлюваних робіт та розмір   матеріальної шкоди, завданої позивачу, через відсутність вихідних даних.   
Згідно частин 3, 4 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, у випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. 
Відповідно до приписів вказаної норми процесуального закону, Господарським судом Одеської області правомірно не встановлено наявності підстав для призначення додаткової чи повторної експертизи, оскільки це є правом суду, а не обов'язком.
З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про те, що посилання скаржника на не призначення додаткової/повторної експертизи, як на підставу для скасування рішень судів попередніх інстанцій, є безпідставним.
Відповідно до статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає.

Разом з тим, з огляду на обставини даної конкретної справи, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо того, що не припинення (не закінчення) договору оренди не дає прав орендодавцю на відшкодування шкоди завданої майну яке перебуває в оренді і вважає такі висновки помилковими.

Право орендаря на відшкодування шкоди завданої орендованому майну передбачено статтею 779 Цивільного кодексу України і не ставиться законодавством в залежність від закінчення чи не закінчення договору оренди.

Окрім того, згідно пункту 3 частини 1 статті 783 Цивільного кодексу України, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі, то це є однією із підстав розірвання договору найму на вимогу наймодавця.

Разом з тим, вказана помилка судів першої та апеляційної інстанцій не призвела до прийняття неправильного рішення, а відтак не може бути підставою для зміни чи скасування рішень судів.

З огляду на зазначене, касаційний господарський суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій повно досліджено матеріали справи, дана вірна оцінка обставинам справи та вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2017 у справі № 916/3233/15 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2017 у справі                              № 916/3233/15 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             В.В. Білоус

Судді                                                                                                          В.Г. Пєсков  

                                                                                                            В.Я. Погребняк