ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
31.01.2018 | Київ | К/9901/1371/18 640/15959/14-а

          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому у засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на постанову Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2015 (суддя Бородіна Н.М.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 (колегія у складі суддів: Бартош Н.С., Присяжнюк О.В., Донець Л.О.) у справі № 640/15959/14-а за позовом ОСОБА_2 до відділення Державтоінспекції з обслуговування Київського району м. Харкова Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Головного управління юстиції у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, відшкодування шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся у вересні 2014 року до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому (з урахуванням заяв про уточнення та збільшення позовних вимог) просив:
визнати незаконним дії відділення з обслуговування Київського району відділу Державтоінспекції із обслуговування м. Харків ГУМВС України в Харківській області в частині направлення на примусове виконання постанови ВДАІ № ПСІ № 334323 від 18.03.2014;
визнати неправомірною постанову Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 за ВП № 43136349;
визнати незаконними бездіяльність Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо ненаправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику;
визнати неправомірною постанову Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про розшук майна боржника від 27.05.2014 за ВП № 43136349;
визнати незаконними бездіяльність Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо ненаправлення державним виконавцем запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків для з'ясування наявності у боржника грошових коштів;
стягнути солідарно з відділення з обслуговування Київського району відділу Державтоінспекції із обслуговування м. Харків ГУМВС України в Харківській області , Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції солідарно матеріальне відшкодування у розмірі 3530,28 грн.;
стягнути солідарно з відділення з обслуговування Київського району відділу Державтоінспекції із обслуговування м. Харків ГУМВС України в Харківській області , Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції солідарно моральне відшкодування у розмірі 20  000,00 грн.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2015 позовні вимоги задоволено частково: визнано незаконними дії ВДАІ з обслуговування Київського району м. Харків ГУМВС України в Харківській області в частині направлення на примусове виконання постанови ВДАІ № ПСІ № 334323 від 18.03.2014; визнано неправомірною постанову Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 за ВП № 43136349; визнано незаконною бездіяльність Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо ненаправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику; визнано неправомірною постанову Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про розшук майна боржника від 27.05.2014 за ВП № 43136349; визнано незаконною бездіяльність Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо ненаправлення державним виконавцем запитів до органів державної податкової служби, банків для з'ясування наявності грошових коштів у боржника; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 73,08 грн. В решті позову відмовлено. 
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 постанову Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2015 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконною бездіяльність Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо ненаправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику згідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». Скасовано постанову Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про розшук майна боржника від 27.05.2014 за ВП № 43136349. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача матеріальне відшкодування у розмірі 1829,88 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі - ГУ ДКС України у Харківській області) подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу повністю. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що ГУ ДКС України у Харківській області не має відповідних бюджетних призначень, а тому відсутній рахунок, з якого можливе відшкодування шкоди позивачу. Крім цього, скаржник зазначає, що судами не було з'ясовано, чи був сплачений позивачем штраф за адміністративне правопорушення чи ні, а тому вважає дії ВДАІ з обслуговування Київського району м. Харкова ГУМВС України в Харківській області та Київський ВДВС Харківського міського управління юстиції законними.  
Позивач та решта відповідачів заперечень на касаційну скаргу не надали, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого. 
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого інспектора ДПС взводу № 4 РДПС ДАІ з обслуговування стаціонарних постів при УДАІ ГУМВС України в Київській області ПС1 № 334323 від 18.03.2014 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України та накладений штраф в сумі 255 грн. На постанові, наданій позивачу, вказані реквізити сплати штрафу (банк отримувача - ГУ ДКС України у Київській області).
Позивач 25.03.2014 сплатив призначений йому штраф за належними реквізитами, що підтверджується квитанцією № ПН504751 та відповіддю ГУ ДКС України у Київській області від 24.12.2014 про зазначення рахунку, коду та отримувача по сплаті штрафів у сфері безпеки дорожнього руху.
Між тим, вказана постанова була направлена до ВДАІ з обслуговування Київського району м. Харкова ГУМВС України в Харківській області, отримана останнім 11.04.2014, та, в подальшому, направлена до примусового виконання в Київський ВДВС Харківського міського управління юстиції. 28.04.2014 Київським ВДВС Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43136349 з примусового виконання постанови ВДАІ № ПСІ № 334323 .
Постановою державного виконавця від 27.05.2014 оголошено у розшук майно боржника, а саме: автомобілі DAEWOO LANOS (державний номерний знак НОМЕР_1) та RENAULT LAGUNA (державний номерний знак НОМЕР_2).
Постановою державного виконавця Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції від 01.07.2014 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДАІ № ПС1 № 334323 у зв'язку зі сплатою суми боргу в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними, та що відповідачі порушили права позивача. Проте, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди в сумі 20  000,00 грн. і матеріальної шкоди у розмірі 3530,28 грн. та саме солідарне стягнення, а також позивач просить стягнути спричинену йому шкоду не з держави, а з державних органів, тобто обраний не правильний спосіб захисту порушених прав, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав до скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, оскільки, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, дана справа не підсудна Київському районному суду м. Харкова, як адміністративному суду. Дана справа предметно підсудна Харківському окружному адміністративному суду. При цьому, суд погодився з висновками суду першої інстанції про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо ненаправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику згідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження». 
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на таке. 
Згідно п. 2 Інструкції з обміну інформацією між автоматизованою системою «Управління фінансами МВС України» та системою «Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державтоінспекції», завантаження інформації про сплачені штрафи за порушення Правил дорожнього руху відбувається щоденно до 14.00 відповідним працівником підрозділу Державтоінспекції засобами програмного забезпечення до автоматизованої системи «Управління фінансами МВС України» пакетів файлів виписок, отриманих у територіальних органах Державної казначейської служби України відповідно до Порядку взаємодії між органами Державного казначейства України та органами Міністерства внутрішніх справ України в процесі казначейського обслуговування бюджетних коштів, затвердженого наказом МВС України та Державного казначейства України від 30.11.2010 №536/448.
Відповідно до Порядку взаємодії між органами Державного казначейства України та органами Міністерства внутрішніх справ України в процесі казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Порядок),  зазначено, що головні  управління  Державного  казначейства України в Автономній Республіці Крим,  областях, містах Києві та Севастополі до 10.30  кожного  наступного  робочого  дня  після зарахування платежів на рахунки за надходженнями, рахунки органів МВС формують виписки з цих рахунків  у  форматі файлу виписки, наведеного в додатку до цього Порядку, та передають управлінням (відділенням) Державного казначейства України у районах, містах та в районах у містах для подальшої передачі відповідним головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим,  областях, містах Києві та Севастополі, управлінням і відділам МВС на транспорті, районним, районним у містах, міським управлінням і відділам за місцем обслуговування.
Головні управління, управління МВС в  Автономній  Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління і відділи МВС на транспорті,  районні,  районні у містах,  міські  управління  і відділи до 11.00 отримують  виписки у відповідних органах Державного казначейства України на магнітних носіях або засобами електронного зв'язку відповідно до чинного законодавства.
Судами встановлено, що працівником відділення Державтоінспекції з обслуговування Київського району м. Харкова ГУМВС України в Харківській області перед направленням  постанови до примусового виконання перевірено по базі даних «НАІС»  інформацію щодо добровільної сплати (або несплати) штрафу за порушення ПДР (наказу МВС України від 10.01.2014 № 9). Інформація щодо зарахування коштів по штрафу за постановою ДАІ ПСІ №334323 від 18.03.2014 відсутня. Будь-якої іншої інформації з інших джерел щодо сплати штрафу за постановою ПСІ № 334323 стосовно гр. ОСОБА_2 не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно ч. 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Відповідно до ст. 305 КУпАП контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.
Згідно ч.1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи порушника або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
За умови відсутності в ДАІ інформації про сплату штрафу ОСОБА_2, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність дій цього органу щодо направлення постанови про стягнення штрафу до примусового виконання.
Щодо позовної вимоги про визнання неправомірною постанови Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 28.04.14 за ВП № 43136349, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»   у виконавчому документі , яким, зокрема, є постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, зазначаються в тому числі дата набрання законної (юридичної) сили рішенням та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовна вимога про визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження не підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Судами встановлено, що державний виконавець на порушення цих вимог не направив позивачу, як боржнику, рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що його бездіяльність в цій частині є незаконною.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неправомірними діями та рішеннями Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції позивачу спричинена матеріальна шкода, а саме: підлягають відшкодуванню витрати на залізничний квиток в сумі 965,88 грн., оплати за зберігання автомобіля на майданчику в сумі 864 грн., оскільки вони документально підтверджені. Не підлягають відшкодуванню витрати в сумі 1323,40 грн. на бензин по маршруту Харків-Рівне-Харків, переїзд на таксі до готелю в сумі 218,00 грн. та ночівля у готелі в розмірі 250,00 грн., оскільки такі витрати документально не підтверджені та не доведені іншими та допустимим належними доказами.
Стосовно доводів касаційної скарги з приводу того, що ГУ ДКС України у Харківській області відповідно до наданих повноважень здійснює виконання рішень виключно у межах передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік суми, колегія суддів виходить з такого.
Так, у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», Європейський суд з прав людини зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Також, у рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що, Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України»).
Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Відповідно до ч. 3 ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції не допущено таких, що призвели до неправильного вирішення спору, порушень вимог процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 640/15959/14-а залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: | | І. Л. Желтобрюх
Судді: | | О. В. Білоус      Т. Г. Стрелець