П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 листопада 2017 року                                                                                                                                   м. Київ 
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:
головуючого | Прокопенка О.Б.,
суддів: | Волкова О.Ф., Гриціва М.І.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю., 
за участю представників:
позивача - Ткаченка С.О.,
третьої особи - Служби безпеки України (далі - СБУ) - Пелюховського О.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Парус-Прикарпаття» (далі - Товариство) до Президента України, треті особи: професійна спілка «Професійна спілка розробників та розповсюджувачів програмного забезпечення», Рада національної безпеки і оборони України (далі - РНБО), СБУ, про визнання незаконним і скасування Указу Президента України від 15 травня 2017 року № 133/2017 у певній частині, 
в с т а н о в и л а: 
У червні 2017 року Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом про визнання незаконним та скасування -Указу Президента України від 15 травня 2017 року № 133/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі  Указ № 133/2017) у частині введення в дію підпунктів 1?8 пункту 450 додатка 2 до рішення РНБО від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», якими строком на три роки до Товариства застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_05_15/pravo1/U133_17.html?pravo=1>).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство зазначило, що, на його думку, Указом № 133/2017 порушені гарантовані статтями 6, 18 Господарського кодексу України права позивача як національного товаровиробника, оскільки його усунено від конкуренції на українському ринку програмного забезпечення за рахунок введення обмежень у господарській діяльності Товариства, що у майбутньому призведе до банкрутства.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 липня 2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1602/ed_2017_01_05/pravo1/T052747.html?pravo=1> (далі - КАС) клопотання СБУ про зупинення провадження у справі № 800/241/17 задовольнив, провадження у справі зупинив. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство звернулося до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 237 КАС.
На обґрунтування заяви Товариство послалося на те, що у позовних вимогах воно не оспорювало конституційність статті 3 Закону України від 14 серпня      2014 року № 1644-VII «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII), на відміну від аргументації позивача у справі № 800/162/16.
Товариство вважає, що справи № 800/241/17 та № 800/162/16 не є пов'язаними, оскільки відрізняються предметом спору, обґрунтуванням позовних вимог та способами захисту своїх прав.
Заслухавши представників позивача та третьої особи, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Положення статті 156 КАС <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1602/ed_2017_01_05/pravo1/T052747.html?pravo=1> регулюють питання зупинення провадження у справі. Так, у пункті 3 частини першої цієї статті передбачено, що суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, − до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Рішення про зупинення провадження у справі, що розглядається, суд мотивував тим, що у провадженні іншої колегії суддів Вищого адміністративного суду України перебуває справа № 800/162/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Президента України, предметом оскарження у якій є Указ Президента України від 16 вересня 2015 року № 549/2015 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію рядка 98 додатка 2 до рішення РНБО від 2 вересня 2015 року, яким до позивача застосовано персональні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_05_15/pravo1/U549_15.html?pravo=1>). Ухвалою цього ж суду від 26 травня 2017 року у зазначеній вище справі № 800/162/16 вирішено звернутись до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону № 1644-VIІ <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_08_14/pravo1/T141644.html?pravo=1> та зупинено провадження у справі.
При цьому суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону № 1644-VIІ <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_08_14/pravo1/T141644.html?pravo=1> є підставою для зупинення провадження у цій справі за аналогією закону до розгляду Верховним Судом України звернення у справі № 800/162/16, оскільки перевірка аргументів позивача виходить за межі компетенції Вищого адміністративного суду України.
Проте з такими мотивами зупинення провадження у справі погодитися не можна.
Як видно зі змісту позовної заяви, позивач не оспорює конституційність Закону № 1644-VIІ <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_08_14/pravo1/T141644.html?pravo=1>, обставини, покладені в основу обґрунтування позову, як убачається з їх характеру, мають індивідуальний характер, стосуються дій і рішень РНБО, які позивач із посиланням на конкретні норми права розцінює як неправильні і вважає такими, що призвели до обмеження господарської діяльності Товариства.
В оскарженій ухвалі не мотивований зв'язок між очікуваними висновками рішення суду конституційної юрисдикції за наслідками розгляду згаданого вище конституційного подання та предметом спору; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи в порядку конституційного судочинства.
Зіставлення змісту наведених суджень із положеннями пункту 3 частини першої статті 156 КАС <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1602/ed_2017_01_05/pravo1/T052747.html?pravo=1> переконує в тому, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2017 року як суду першої інстанції про зупинення провадження не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду.
Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»,
статтями 171-1, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Парус-Прикарпаття» задовольнити.
Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2017 року про зупинення провадження у справі скасувати, справу направити для продовження судового розгляду до цього ж суду.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий | О.Б. Прокопенко
Судді: | О.Ф. Волков М.І. Гриців