Постанова 
Іменем України
 
23 січня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 619/4717/15-ц
 
провадження № 61-1733 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідачі: ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня           2016 року у складі головуючого судді Остропільця Є. Р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Івах А. П., Пономаренко Ю. А., Шевченко Н. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. про встановлення факту нікчемності і визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поновлення державної реєстрації права власності та виселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1.
У 2015 році їй стало відомо, що на підставі договорів купівлі-продажу          від 30 квітня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_3
Вказуючи на те, що належне їй майно вона не відчужувала, будь-яких договорів з ОСОБА_3 щодо його продажу не укладала, позивач просила суд задовольнити позов.
 
Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1, у травні 2016 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов про визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що право власності на спірний житловий будинок нею було набуто на підставі правочинів, укладених з попереднім власником - ОСОБА_1, тобто в установленому законом порядку, умови договорів купівлі-продажу сторони виконали.
Оскільки ОСОБА_1 оспорює її право власності, тому на підставі статті 392 ЦК України ОСОБА_3 просила суд задовольнити позов.
 
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня           2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. про встановлення факту нікчемності і визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поновлення державної реєстрації права власності та виселення та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності залишено без розгляду. 
Роз'яснено позивачу ОСОБА_1 та її представнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, вона має право звернутися до суду з цим позовом повторно.
Скасовано ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області                      від 20 січня 2016 року про накладання арешту шляхом заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом заборони відчужувати, надавати довідки на відчуження, а також вчиняти будь-які дії пов'язані з відчуженням житлового будинку по АДРЕСА_1.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник         ОСОБА_1 до закінчення розгляду справи покинула судове засідання і не подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а тому суд на підставі пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року залишив позовну заяву без розгляду. 
На підставі заяви представника ОСОБА_3 суд залишив без розгляду зустрічний позов та скасував заходи забезпечення позову.
 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відхилено. Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції дотримано вимоги процесуального законодавства при постановленні ухвали про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 і зустрічного позову ОСОБА_3
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 та скасування заходів забезпечення         позову скасувати, у решті вказані судові рішення - залишити без змін. Судові рішення в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_3 в касаційному порядку не оскаржуються, тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в цій частині не переглядаються.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпідставно застосував положення пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК України 2003 року після того, як судове засідання покинув представник позивача, оскільки вказана норма стосується лише позивача.
 
Відзив на касацій скаргу відповідачами не подано.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
29 грудня 2017 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судом установлено, що після відкриття провадження ОСОБА_1 особистої участі у розгляді справи не приймала, клопотання про неможливість розгляду справи за її відсутності до суду не подавала, а уповноважила своїх представників вчиняти від її імені усі процесуальні дії.
Представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі довіреності від 15 січня 2016 року, зокрема, здійснювала ОСОБА_6.
Під час судового засідання у місцевому суді 27 липня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 покинула судове засідання і не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
 
У пункті 9 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
Вказана норма закону пов'язує право суду залишити позовну заяву без розгляду за таких умов: позивач був присутній в судовому засіданні, зокрема, його особу було встановлено в підготовчій частині судового засідання; позивач залишив зал судового засідання з власної ініціативи, не бажаючи брати участі в засіданні; розгляд справи не було закінчено; позивач не подав заяви (усної чи письмової) про розгляд справи за його відсутності. 
 
Колегія суддів вважає, що всі вказані умови були наявні при постановленні судом першої інстанції ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки згідно з вимогами ЦПК України суд не має права розглядати справу за відсутності позивача (або його представника), який не подавав заяви про розгляд справи без нього і не з'явився в судове засідання чи покинув його до закінчення розгляду справи. 
 
Так, згідно з частиною п'ятою статті 169 ЦПК України 2004 року наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання.
 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 207 ЦПК України.
 
Відповідно до статей 38, 44 ЦПК України 2004 року сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника.
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.
 
Таким чином, доводи представника ОСОБА_1, що положення пункту 9 частини першої статті 207 ЦПК України застосовуються лише, якщо судове засідання покинув позивач, на правильність висновків судів не впливають, оскільки ОСОБА_7 особистої участі в судових засіданнях не приймала, а діяла через своїх представників, які користуються тими ж права і обов'язками, що й сторона у справі.
 
Крім того, згідно з частиною п'ятою статті 76 ЦПК України 2004 року вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня          2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня              2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   О. В. Білоконь   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта   Ю. В. Черняк