ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
30.01.2018 | |
м. Київ                                                              
К/9901/1034/17
281/1820/14-а  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира на ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року (головуючий суддя - Денисюк І.І.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (головуючий суддя - Охрімчук І.Г., судді - Капустинський М.М., Моніч Б.С.),

у адміністративній справі № 281/1820/14-а  за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області), Філії Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира (далі - УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира) у порядку, встановленому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення з заявою; далі - КАС України), звернулося до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2014 року.

На обґрунтування заяви зазначило, що постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 2 жовтня 2014 року, зокрема, зобов'язано УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбачену статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідна доплата нарахована, але виплатити суму неможливо через відсутність коштів. Для виконання судового рішення необхідно змінити спосіб виконання із зобов'язання виплатити на стягнення нарахованої суми.    

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, у задоволенні заяви відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення, передбачені статтею 263 КАС України, відсутні, оскільки суд не може встановити в такому порядку новий спосіб захисту порушеного права.   

Судами встановлено, що 25 липня 2017 року Лугинський районний суд Житомирської області, зокрема, зобов'язав УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбачену статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 10 січня 2014 року по 30 червня 2014 року, з урахуванням фактично виплачених коштів та відповідно до розрахунку, поданого Філією Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». В подальшому, видано виконавчий лист № 281/1820/14-а, на підставі якого відкрито виконавче провадження за № 50148448. УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира рішення суду виконало лише в частині нарахування коштів ОСОБА_1, однак, їх виплату не здійснило посилаючись на відсутність фінансування з Державного бюджету України. 

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира оскаржило їх в касаційному порядку. У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового рішення про задоволення заяви про зміну способу виконання рішення. 

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що у 2014, 2016 та 2017 роках Міністерству соціальної політики кошти на виконання судових рішень не виділялись. Відповідно до положення статті 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішень суду, боржником в яких є управління. При цьому, УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира є розпорядником бюджетних коштів за окремими бюджетними програмами із соціального захисту населення, утримується виключно за рахунок бюджетних коштів і не має у розпорядженні власних коштів. Таким чином, єдиний спосіб виконати судове рішення - це змінити спосіб його виконання із зобов'язання виплатити кошти на стягнення коштів на користь стягувача, яке буде підлягати примусовому виконанню органами державної казначейської служби.       

Позивач, УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області та Філія Житомирського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» своїм правом як сторони у справі, подати заперечення на касаційну скаргу не скористалися. 

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною другою статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 
1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 
2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 
3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 
4) стягнення з відповідача коштів; 
5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 
6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 
7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 
8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 124 Конституції України та статтею 14 КАС України  встановлено, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 263 КАС України  за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. 

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. 

З огляду на наведене, встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 КАС було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум буде здійснена Управлінням після надходження відповідних сум із державного бюджету. 

Посилання Управління на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів). 

Для відновлення права ОСОБА_1 щодо виплати доплати до заробітної плати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом прийнято постанову про зобов'язання УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира нарахувати та виплатити таку доплату у встановленому законом розмірі, що відповідало заявленим позовним вимогам. Розрахунок належної позивачу доплати до заробітної плати судом не здійснювався,  тому змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену доплату на стягнення конкретної суми цієї доплати, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви УПСЗН Богунської районної ради міста Житомира, оскільки зміна на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.   

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, що діє  з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні. 

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира залишити без задоволення, а ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Судді                                                                                                   М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз