ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 жовтня 2017 року                                                                                                                            м. Київ 
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого | Гриціва М.І.,
суддів: | Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Прокопенка О.Б., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_5 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, 
встановила:

У березні 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії ВККС щодо відмови у доступі до запитуваної ним публічної інформації та зобов'язати надати доступ до публічної інформації відповідно до його запиту від 2 лютого 2017 року, яка міститься в досьє окремих кандидатів на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.
На обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 2 лютого           2017 року він направив ВККС запит на доступ до публічної інформації шляхом ознайомлення з інформацією, яка міститься в досьє окремих кандидатів на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 У своєму інформаційному запиті, серед іншого, послався на те, що за частиною четвертою статті 84 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) кваліфікаційне оцінювання суддів є прозорим і відкритим, а якщо зважити на велику увагу як медіа, так і громадськості до конкурсу у Верховний Суд, інформація про кандидатів до найвищої судової інстанції має значний суспільний інтерес. Посилаючись на положення частин другої і сьомої статті 6, а також пункту 1 частини першої статті 14 Закону України від 13 січня          2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), вважає, що оскільки на офіційному веб-сайті ВККС є лише перелік кандидатів до Верховного Суду, а їхніх досьє - немає, відповідач як розпорядник інформації має надати йому можливість ознайомитися з інформацією з досьє перелічених вище кандидатів до Верховного Суду. 
Вищий адміністративний суд України постановою від 12 квітня 2017 року позовні вимоги залишив без задоволення. 
Суд виходив із того, що ВККС обґрунтовано відмовила у задоволенні запиту на доступ до публічної інформації шляхом ознайомлення з інформацією з досьє кандидатів до Верховного Суду, оскільки за Законом № 1402-VIII загальний доступ до досьє кандидатів на посаду судді забезпечується лише шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті ВККС. Надання доступу до досьє кандидатів на посаду судді як до публічної інформації в інший спосіб, зокрема шляхом ознайомлення з матеріалами досьє на паперових носіях, Закон № 1402-VIII не передбачає. Відмова ВККС у задоволенні інформаційного запиту прийнята відповідно до вимог Конституції України, законів № 1402-VIII і № 2939-VI. 
Представник позивача ОСОБА_12 не погодився з цією постановою суду і подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстав, встановлених пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій, посилаючись на аргументи, що за змістом і суттю подібні до наведених у позовній заяві, просить скасувати зазначену постанову та ухвалити рішення про задоволення позову. 
ВККС у письмовому запереченні на заяву просить оспорене рішення суду залишити без змін. Зазначає, що висновки суду ґрунтуються на законі і належно мотивовані. 
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом № 2939-VI, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
За частиною другою статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. 
Інформацією з обмеженим доступом відповідно до частини першої   статті 6 зазначеного Закону є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
За частиною першою статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: <…>; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; <…> будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
За частиною першою статті 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частинах першій і другій статті 13 цього Закону. Частиною другою цієї статті передбачено, що розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У Рішенні від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, серед іншого, зазначив, що «<…> інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім'ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини». 
У підсумку, в аспекті конституційного подання Конституційний Суд України роз'яснив, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з частиною другою статті 10 Закону № 2939-VI обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.
Згідно з частиною третью статті 10^1 Закону № 2939-VI публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: 1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України від 1 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297-VI); фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону № 2939-VI; надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом. 
Аналізуючи наведені вище положення Закону № 2939-VI, слід зазначити, що забезпечення доступу до публічної інформації здійснюється двома способами: оприлюднення і систематичного її оновлення, зокрема, на офіційних веб-сайтах і надання інформації за запитами на інформацію. 
Спосіб забезпечення доступу до публічної інформації залежить у тому числі від виду (характеру, суті) такої інформації. За Законом № 2939-VI кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов'язок розпорядника інформації надати на нього відповідь. Водночас обов'язком розпорядника є оприлюднювати і оновлювати інформацію, розпорядником якої він є, у порядку, визначеному цим Законом, що також є належним способом забезпечення права кожної особи на доступ до публічної інформації незалежно від подання інформаційного запиту. Варто відзначити, що гарантоване державою право на отримання публічної інформації не є безумовним і стосовно певних видів публічної інформації може піддаватися додатковому правовому регулюванню, метою якого є не створення перешкод чи обмежень в доступі до публічної інформації, а навпаки - забезпечення постійного і відкритого доступу кожної особи до публічної інформації таким чином, щоб з одного боку забезпечити гарантоване державою право на доступ, а з іншого - запобігти порушенню прав інших осіб, стосовно яких запитується публічна інформація. 
У контексті спірних правовідносин йдеться про конфіденційну інформацію, яка містить, з-поміж іншого, персональні дані кандидатів на посаду судді Верховного Суду. Закон № 2939-VI встановлює вимоги, за яких така інформація може бути у відкритому доступі.
Вимоги як до змісту (наповнення) досьє кандидата на посаду судді, так і до способу його формування і ведення, а також порядку доступу до нього встановлені Законом № 1402-VIII.
Відповідно до частини п'ятої статті 85 цього Закону досьє кандидата на посаду судді має містити: 1) документи, подані кандидатом на посаду судді відповідно до частини четвертої статті 81 цього Закону; 2) інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної етики;                 3) матеріали проведення спеціальної перевірки та іншу інформацію щодо відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, зокрема, відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім'ї  задекларованим доходам, у тому числі копії декларацій, поданих відповідно до цього Закону та законодавства у сфері запобігання корупції; 4) іншу інформацію та матеріали, визначені пунктами 6, 13-17  частини четвертої цієї статті. 
За частинами шостою і сьомою статті 85 того самого Закону формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) здійснюються в автоматизованій системі. Оригінали окремих документів, за рішенням ВККС, можуть додатково зберігатися у паперовій формі. 
Формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) здійснюються у порядку, визначеному ВККС після консультацій із Радою суддів України. 
Суддівське досьє (досьє кандидата на посаду судді) є відкритим для загального доступу на офіційному веб-сайті ВККС, за винятком: 1) відомостей про місця проживання або перебування, дати народження фізичних осіб, їх адрес, номерів телефонів чи інших засобів зв'язку, адрес електронної пошти, реєстраційних номерів облікових карток платників податків, серій та номерів паспортів, військових квитків, місцезнаходження об'єктів власності (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об'єкт), реєстраційних номерів транспортних засобів; 2) відомостей про результати проведення тестувань з метою перевірки особистих морально-психологічних якостей судді (кандидата на посаду судді), загальних здібностей судді (кандидата на посаду судді), а також медичних відомостей; 3) будь-яких відомостей та даних щодо неповнолітніх дітей, крім відомостей щодо майна, майнових прав, активів, інших об'єктів декларування, що перебувають у їх власності відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка подається суддею (кандидатом на посаду судді);                4) інформації, що містить державну таємницю.
Доступ до матеріалів суддівського досьє (крім вказаних вище в частині сьомій цієї статті) як до публічної інформації здійснюється виключно через веб-сайт ВККС. 
Відповідно до частини восьмої статті 85 Закону № 1402-VIII повний та безпосередній доступ до суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) мають члени та уповноважені працівники секретаріатів ВККС та Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) відповідно, а також уповноважені працівники Державної судової адміністрації України (далі - ДСА). 
Судді (кандидату на посаду судді) забезпечується доступ для перегляду його досьє в повному обсязі.
Пунктом 1.9 розділу І Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді, затвердженого рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16 (далі - Порядок), визначені види доступу до досьє, а саме: повний доступ - доступ до інформації досьє, а також даних, на підставі яких її було включено, для перегляду без можливості їх зміни; безпосередній доступ - доступ до інформації досьє, а також даних, на підставі яких її включено, з можливістю внесення до неї змін у межах повноважень відповідного органу (посадової особи) у встановленому ВККС порядку; загальний доступ - доступ до перегляду матеріалів досьє як публічної інформації, який здійснюється виключно через веб-сайт ВККС.
Згідно з пунктом 1.10 розділу І Порядку члени ВККС та ВРП, уповноважені працівники ДСА, секретаріатів ВККС та ВРП мають повний і безпосередній доступ до досьє. 
Щодо загального доступу до досьє, то за змістом пункту 1.12 Порядку реалізувати таке право може кожна особа через веб-сайт ВККС, за винятком відомостей, перелік яких збігається з тим, який передбачено у частині сьомій статті 85 Закону № 1402-VIII. 
За пунктом 6.1 Порядку до початку функціонування автоматизованої системи досьє кандидатів на посаду судді формуються і ведуться у паперовій формі. Загальний доступ до цієї форми громадянам як доступ до публічної інформації ВККС не забезпечується. ВККС забезпечує повний та/або безпосередній доступ до досьє особам, визначеним в частині восьмій статті 85 Закону № 1402-VIII та пункті 1.10 розділу І Порядку. 
Отже, за Законом № 1402-VIII формування і ведення, зокрема, досьє кандидата на посаду судді повинно здійснюватися в автоматизованій системі і загальний доступ до цього досьє може здійснюватися виключно через веб-сайт ВККС. 
У цій справі встановлено, що позивач звернувся до ВККС із запитом про надання йому можливості ознайомитися із досьє кандидатів до Верховного Суду, яку ВККС вела і формувала на паперових носіях. 
Листом від 10 лютого 2017 року ВККС відмовила позивачу у доступі до публічної інформації за його запитом від 2 лютого 2017 року. Відмову мотивувала тим, що на дату звернення ВККС ще не мала можливості забезпечити функціонування автоматизованої системи формування і ведення досьє кандидатів на посаду судді, як того вимагає стаття 85 Закону          № 1402-VIII, а з огляду на наявність у цих досьє інформації, загальний доступ до якої обмежено, ознайомлення з ними в інший спосіб, аніж як шляхом розміщення їх на офіційному веб-сайті ВККС, названий вище Закон не передбачав. 
За змістом статті 85 Закону № 1402-VIII досьє кандидата на посаду судді містить значний обсяг різної інформації, не лише тієї, що безпосередньо стосується професійної діяльності, але й інформації приватного характеру, яка не підлягає розголошенню. З урахуванням цього законодавець і визначив спосіб забезпечення права кожної особи на доступ до інформації про кандидатів на посаду судді як доступ до публічної інформації. 
За обставинами справи відсутність на дату звернення позивача на сайті ВККС досьє усіх кандидатів до Верховного Суду зумовлена тим, що автоматизована система, в якій за Законом № 1402-VIII має формуватися і вестися досьє суддів/кандидатів на посаду судді, ще не функціонувала. Іншого способу надання загального доступу до відомостей про кандидатів на посаду судді, крім як розміщення їхніх досьє на офіційному веб-сайті ВККС за допомогою автоматизованої системи, Закон № 1402-VIII не передбачає. Тож ознайомити позивача із досьє кандидатів на посаду судді Верховного Суду у той спосіб, який він просив у своєму інформаційному запиті (шляхом ознайомлення з інформацією, що міститься в досьє перелічених вище кандидатів до Верховного Суду, яку ВККС формує на паперових носіях), відповідач об'єктивно не міг. Прийняття позитивного рішення ВККС призвело би до порушення вимог Закону № 1402-VIII та Порядку. 
У взаємозв'язку з наведеним слід також наголосити на тому, що ВККС відмовила позивачу у доступі до публічної інформації лише в обраний ним спосіб. Справді, досьє кандидатів на посаду судді Верховного Суду на офіційному веб-сайті ВККС не було, проте існування такої ситуації було зумовлено тимчасовими і об'єктивними причинами, а не умисною бездіяльністю відповідача як розпорядника інформації. 
Отже, за встановлених у цій справі обставин висновок Вищого адміністративного суду України про правомірність дій відповідача у цій справі є правильним і обґрунтованим. Підстав для скасування постанови цього суду від 12 квітня 2017 року немає, позаяк вона відповідає вимогам процесуального та матеріального права.
Твердження заявника не спростовують правильності правових висновків цього рішення. 
Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», частиною шостою статті 171^1 , статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України 
постановила: 
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 відмовити. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий                                                                                                                        М.І. Гриців
Судді:                                                                                                                                   О.Ф. Волков
                                                                                                                                                                     О.В. Кривенда 
О.Б. Прокопенко