Постанова 
Іменем України 
 
23 січня 2018 року
 
м. Київ

справа № 619/4255/15-ц

провадження № 61-1151св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. 
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя - доповідач),  Курило В. П.,
             
учасники справи:
позивач (відповідач) - ОСОБА_2,
представник позивача ОСОБА_2 - Панасенко Павло Петрович
відповідач (позивач) - ОСОБА_4,
треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - Панасенка П. П., на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року у складі судді Калмикової Л. К. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року у складі суддів Коровіна С. Г., Сащенко І. С., Довгаль А. П.,
В С Т А Н О В И В 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, та скасувати реєстрацію його місця проживання за вказаною адресою.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що вказаний житловий будинок належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 17 листопада 1984 року, в якому зареєстровані його дружина, донька з онукою та відповідач (колишній чоловік доньки). Позивач указував, що у квітні 2013 року шлюб між його донькою та відповідачем ОСОБА_4 було розірвано та останній з початку 2013 року в будинку не проживає, проте відмовляється добровільно знятися з реєстрації. З огляду на викладене та посилаючись на те, що відповідач без поважної причини понад рік не проживає у будинку, участі в обслуговуванні та сплаті комунальних платежів за утримання вказаного будинку не приймає, особистих речей відповідача в будинку немає, кореспонденція та листи на його ім'я за вказаною адресою не надходять, ОСОБА_2 просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом через відсутність у будинку понад рік без поважних причин. 

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спірним будинком шляхом вселення, посилаючись на те, що він проживав у будинку до вересня 2014 року, а його відсутність у будинку обумовлена поважними причинами, оскільки його робота пов'язана з тривалими відрядженнями і його колишня дружина чинила перешкоди у користуванні житлом, з приводу чого він звертався до органів поліції. Посилаючись на порушення житлових прав, оскільки іншого житла він немає, а користуватися спірним будинком він не має можливості, ОСОБА_4 просив задовольнити його зустрічний позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено повністю. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_4 жилим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_4 в жилий будинок АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 про вселення та відмовляючи у позові  до нього ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловою площею у спірному будинку, виходив із того, що ОСОБА_7 у спірному будинку позбавлений житла через перешкоди з боку членів родини власника.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року  апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції ухвали законне та обґрунтоване рішення, та підстав для його скасування не має. 

У липні 2016 року представник позивача ОСОБА_2 - Панасенко П. П. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у 2013 році розірвано, та з цього часу відповідач добровільно залишив будинок та не проживає в ньому, відтак останній втратив право користування спірним житлом на підставі ст. 405 ЦК України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судами встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2

У вказаному будинку зареєстровані дружина позивача - ОСОБА_5 ., донька - ОСОБА_8, онука - ОСОБА_9, ОСОБА_7 - колишній чоловік його доньки.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 2 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач не проживає у будинку понад встановлений законом строк без поважних причин. ОСОБА_7 звертаючись до суду із зустрічним позовом, зазначив, що його тривала відсутність за місцем реєстрації зумовлена відрядженнями, пов'язаними з його роботою, на підтвердження чого надав відповідні накази, також указував на те, що  члени сім'ї власника спірного будинку перешкоджають йому у проживанні у вказаному будинку після розірвання шлюбу із  ОСОБА_8 

Судами встановлено, що ОСОБА_7 не проживав у спірному будинку через тривалі службові відрядження; ОСОБА_7 чиняться перешкоди у проживанні у вищевказаному будинку, між сторонами склались неприязні стосунки, через які останній звертався до органів міліції із відповідними заявами. Суди дійшли до правильного висновку, що не проживання колишнього члена сім'ї в будинку понад встановлений ст. 405 ЦК строк, відбулося за поважних причин, тому були відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 і задовольнив зустрічний позов ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що судами не було повно і всебічно з'ясовано обставини справи, на які посилалися сторони,  безпідставні, оскільки судами встановлені фактичні обставини справи, доказам по справі надана належна оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін. 
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В 
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Панасенка Павла Петровича залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. М. Коротун
| В. І. Крат
| В. П. Курило