ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2017 р.                               м. Київ                                    К/800/27367/17 

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: 
головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,
секретар судового засідання Корецький  І.О.,
за участю:   представників позивача: Ониська М.М., Жолудя І.О.,
                     представника відповідача: Кухрівського О.В.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит Агро" 
на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року 
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року
у справі № 802/478/17-а
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит Агро" 
до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колорит Агро» (далі - Товариство) звернулось в суд  із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Управління, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення  від 23 грудня 2016 року № 0004201401.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, яка залишена без змін  ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та вказуючи, що судові рішення прийняті без дотримання норм матеріального і процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В письмових  запереченнях на касаційну відповідач не погодився із мотивами позивача та просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про задоволення  касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем за результатами проведеної перевірки позивача складено акт від 14 листопада 2016 року № 167/1401/34700975 (далі - акт перевірки), згідно з яким позивачем порушено вимоги пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України   в результаті чого використано кошти зі спеціального рахунку не за призначенням в сумі 304  753, 65 грн., зокрема: за лютий 2015 року у сумі 116  332, 97 грн., березень 2015 року у сумі 162 171, 00 грн., вересень 2015 року у сумі 72814,5 грн., грудень 2015 року 30  761,5 грн. 
На підставі акта перевірки Управлінням прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № 0004201401, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні     товарів (робіт, послуг) за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 427 472,97 грн.     
Фактичною підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки відповідача про те, що позивач використав кошти зі спеціального рахунку на відшкодування виробничих факторів, а саме контрагентам, які постачали їх  без податку на додану вартість, за наявності кредиторської заборгованості контрагентам-постачальника, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари (послуги), які є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з актом перевірки:
- 28 січня 2015 року на спеціальному рахунку Товариства акумульовано кошти на суму 856  965, 00 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит на суму 335 003,29 грн. (у т. ч. податок на додану вартість - 55 833,88 грн.), тобто у розпорядженні підприємства був залишок коштів на суму 521 961,71 гри., який міг бути використаний на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від податку на додану вартість) на суму 304 753,65 грн.
- 06 лютого 2015 року на спеціальному рахунку позивача акумульовано кошти у сумі      550 735, 77 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит складає 794 262, 73 грн. (у т. ч. податок на додану вартість -                               132 377,12 грн.), в розпорядженні товариства, після проведення можливої виплати за виробничі фактори контрагентам-постачальникам, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, відсутній залишок коштів, який міг бути використаний платником, що перевіряється, на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від податку на додану вартість) на суму 116 332,97 грн.
- 10 березня 2015 року на спеціальному рахунку Товариства акумульовано кошти у сумі 550 735,77 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит складає 794 262, 73 грн. (в т.ч. податок на додану вартість - 132 377,12 грн.) у розпорядженні товариства, після проведення можливої виплати за виробничі фактори контрагентам-постачальникам, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, відсутній залишок коштів, який міг бути використаний платником, що перевіряється, на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від ПДВ) на суму 162  171, 00  грн.
- 01 вересня 2015 року на спеціальному рахунку Товариства акумульовано кошти у сумі 72 814,50 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит складає 1 020 183,64 грн. (у т. ч. податок на додану вартість - 170 030,61 грн.) у розпорядженні товариства, після проведення можливої виплати за виробничі фактори контрагентам-постачальникам, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, відсутній залишок коштів, який міг бути використаний платником, що перевіряється, на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від податку на додану вартість) на суму  72 814,50 грн.
- 04 грудня 2015 року на спеціальному рахунку Товариства акумульовано кошти у сумі 2 126 745,50 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит складає 1 278 517,86 грн. (в т.ч. податку на додану вартість - 213 086,31 грн.), тобто у розпорядженні товариства був залишок коштів на суму лише 848 227,64 грн., який міг бути використаний платником, що перевіряється, на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від податку на додану вартість) на суму 2 126 745,50 грн.
- 18 грудня 2015 року на спеціальному рахунку позивачу акумульовано кошти у сумі               949  409, 00 грн., кредиторська заборгованість перед контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, роботи (послуги), які є об'єктом оподаткування податком, по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит складає 1 155 036,45 грн. (у т. ч. податок на додану вартість - 192 506,08 грн.), тобто у розпорядженні товариства був залишок коштів у сумі лише 205 627,45 грн., який міг бути використаний платником, що перевіряється, на інші виробничі цілі, виплата контрагентам-постачальникам за виробничі фактори без податку на додану вартість (перерахування коштів за насіння кукурудзи та соняшнику звільнених від податку на додану вартість) у сумі 949  409, 00 грн. 
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову Товариства, погодились із висновком відповідача та зазначили, що нецільове використання коштів, акумульованих на спеціальному рахунку, свідчить про недотримання позивачем вимог Податкового кодексу України у зв'язку із чим нарахування штрафних санкцій на підставі оскарженого податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим. Згідно з висновками судів попередніх інстанцій, першочергово кошти зі спеціального рахунку використовуються для відшкодування вартості виробничих факторів контрагентам, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, які є об'єктом оподаткування податком, і по взаємовідносинах з якими сформовано податковий кредит, а за умови відсутності кредиторської заборгованості по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками, які зареєстровані платниками податку на додану вартість та постачали товари, які є об'єктом оподаткування податку на додану вартість, та у разі наявності залишку, кошти спеціального рахунку можуть бути використані на інші виробничі цілі, в тому числі для відшкодування вартості виробничих факторів контрагентам-постачальникам, які постачають їх без податку на додану вартість.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.
Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.
Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
          З буквального тлумачення наведеної норми слідує, що у сільськогосподарського підприємства, яке перебуває на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість, суми податку на додану вартість залишаються в його розпорядженні використовуються в першу чергу для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а не відшкодування повної вартості виробничих факторів, як помилково вважають відповідач та суди попередніх інстанцій; у разі ж наявності залишку кошти зі спеціального рахунку використовуються для інших виробничих цілей. При цьому наведена норма не пов'язує обов'язок першочергового використання акумульованих на спеціальному рахунку коштів із фактом наявності кредиторської заборгованості товариства перед платниками податку на додану вартість, як вказували суди попередніх інстанцій, а пов'язує такий обов'язок саме із фактом сплати (нарахування) податку на додану вартість постачальнику виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит.
З урахуванням наведеного, відповідач безпідставно при визначенні розміру штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення,  тобто, визначаючи суми податку на додану вартість на спеціальному рахунку, які на його думку, використані не за призначенням, враховував загальну суму кредиторської заборгованості перед платниками податків на додану вартість, а не суму податку на додану вартість, сплачену (нараховану) постачальником на вартість виробничих факторів, за рахунок якої сформовано податковий кредит.
Таким чином, суди попередніх інстанцій безпідставно визнали правомірним нарахування позивачу штрафних санкцій на підставі оскарженого податкового повідомлення-рішення.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що постановою суду першої інстанції та ухвалою апеляційного адміністративного суду обставини справи встановлені повно та всебічно, в обсязі що достатній для прийняття рішення у справі, однак з неправильним застосуванням зазначених вище норм матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України для їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.
Згідно зі статтею 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір: за подання адміністративного позову у розмірі 51 412,10 грн., згідно платіжного доручення  від 23 березня 2011 року № 2208; за подання апеляційної скарги у розмірі 56 554, 39 грн., відповідно до платіжного доручення від 8 червня 2017 року №2778; за подання касаційної скарги у розмірі 61 695,60 грн., згідно з платіжним дорученням від 7 серпня 2017 року               № 3314.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження позивачу документально підтверджених судових витрат із судового збору в розмірі 169  662, 00 грн. за подання позову, апеляційної та касаційної скарг за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колорит Агро» задовольнити.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення  від 23 грудня 2016 року № 0004201401.
Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Колорит Агро» здійснені ним документально підтверджені судові витрати із судового збору у розмірі 169  662, 00 грн. (сто шістдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді | | О.А. Веденяпін
                                                                                                             І.О. Бухтіярова

                                                                                                             І.В. Приходько