Постанова 
Іменем України 
 
25 січня 2018 року
м. Київ
справа № 601/2435/15-ц
провадження № 61-414св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач)
учасники справи:
позивач - дошкільний навчальний заклад загального розвитку № 5 м. Кременця Тернопільської області, 
представник позивача - БондарОльга Григорівна, 
відповідач  -   ОСОБА_2,  
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року в складі судді  Зембри Є. Й. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року в складі суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,           
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У листопаді 2015 року дошкільний навчальний заклад загального розвитку    № 5 м. Кременця Тернопільської області (далі - ДНЗ № 5) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.  
 
Позов мотивовано тим, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 поновлено на роботі, стягнуто з Кременецького ДНЗ № 5 на користь ОСОБА_2 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн, стягнуто 2 тис. грн моральної шкоди, стягнуто 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за місяць в сумі 3 202 грн звернено до негайного виконання. На підставі указаного рішення управлінням Державної казначейської служби України у Кременецькому районі було списано кошти з рахунку ДНЗ №5 у сумі 3202 гривні 75 копійок. В подальшому, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2015 року скасовано рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року в частині стягнення з Кременецького ДНЗ №5 на користь ОСОБА_2 заробітку за час вимушеного прогулу  та ухвалено в цій частині нове рішення, яким спірний середній заробіток в сумі 5570 гривень стягнуто з відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації (далі - Кременецька РДА). 
 
Посилаючись на те, що на даний час стягнення зазначеної вище суми коштів здійснене відділом освіти Кременецької РДА, а з позивача спірні кошти стягнуті на підставі, яка згодом відпала (скасоване судове рішення), представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно одержані грошові кошти у сумі 3202 грн 75 коп. на користь ДНЗ № 5.  
 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року позов дошкільного навчального закладу загального розвитку № 5 м. Кременця Тернопільської області задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 безпідставно одержані грошові кошти в сумі 3202 грн 75 коп. на користь дошкільного навчального закладу загального розвитку № 5 м. Кременця Тернопільської області. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року, на користь ОСОБА_2 проведено безспірне списання коштів ДНЗ № 5 на суму 3 202 грн 75 коп., а саме суму коштів, що зверталась до негайного виконання рішенням суду першої інстанції у справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Після скасування указаного рішення судом апеляційної інстанції, на виконання рішення апеляційного суду відділ освіти Кременецької РДА здійснив виплату ОСОБА_2 на суму 5 570 грн. Оскільки підстава для стягнення з ДНЗ № 5 на користь відповідача згодом відпала, а саме скасовано рішення, на підставі якого було проведено таку виплату, ОСОБА_2 згідно з вимогами статті 1212 ЦК України зобов'язана повернути позивачу спірну суму коштів у розмірі 3 202 грн 75 коп.  
 
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Підставою скасування оскаржуваного рішення скаржник вказує на те, що при вирішенні спору суди не вірно визначили правовідносини, які виникли між сторонами, зокрема не врахували, що згідно з положеннями статті 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають із трудових відносин поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтується на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, тому спір між сторонами мав бути врегульований згідно з положеннями цієї статті та з урахуванням вимог статей 380-382 ЦПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначає, що судами неправильно застосована стаття 1215 ЦК України, оскільки виплата їй спірної суми не була пов'язана з її недобросовісністю або розрахунковою помилкою платника. Крім того, зазначала, що судами не з'ясовано в чому полягає порушення прав позивача, оскільки останній не звертався до неї у порядку досудового врегулювання з пропозицією повернути спірні кошти. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду. 02 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.  
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, дошкільного навчального закладу №5 м. Кременця про визнання протиправними рішень про накладення дисциплінарних стягнень та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобов'язання про вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на роботі, стягнуто з ДНЗ № 5 на користь ОСОБА_2 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн, стягнуто 2 тис. грн моральної шкоди, стягнуто 243 грн 60 коп. судового збору в дохід держави. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за місяць в сумі 3 202 грн звернено до негайного виконання.
 
18 листопада 2014 року згідно заяви ОСОБА_2 про виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року, проведено безспірне списання коштів на суму 3 202 грн 75 коп., а саме суму коштів, що зверталась до негайного виконання.
 
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2015 року рішення Кременецького районного суду від 10 листопада 2014 року в частині стягнення з ДНЗ № 5 на користь ОСОБА_2 заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнено з відділу освіти Кременецької РДА на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 570 грн. Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та додаткове судове рішення від 17 грудня 2014 року в частині стягнення судових витрат в сумі 243 грн 60 коп. скасовано і ухвалене в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено. В решті позовні вимоги залишено без змін. 
 
Відділ освіти Кременецької РДА на виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2015 року здійснив виплату     ОСОБА_2 на суму 5 570 грн.
 
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі.
 
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства.
 
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
 
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.
 
Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не мас правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
 
Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
 
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 набула у власність майно ДНЗ № 5, а саме грошові кошти на суму 3202 грн 75 коп. Підставою для такого набуття було рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року, яке в частині, що стосується спірної суми було звернено до негайного виконання. Указана підстава для набуття відповідачкою  спірних коштів за рахунок ДНЗ № 5 відпала у зв'язку зі скасування рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року у відповідній частині судом апеляційної інстанції та стягненням цих коштів з іншої особи.  
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що ОСОБА_2 набула у власність майно ДНЗ № 5, а саме грошові кошти на суму 3202 грн 75 коп. на підставі судового рішення, яке згодом у відповідній частині було скасовано, тобто підстава набуття майна згодом відпала, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання ОСОБА_2 повернути таке майно позивачу на підставі вимог статей 1212, 1213 ЦК України.   
 
Доводи касаційної скарги про те, що вирішення спору мало бути врегульовано згідно з положеннями статей 380-382 ЦПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням ст. 239 КЗпП України не дають підстав для скасування оскаржених рішень судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
 
Положення статей 380-382 ЦПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стосуються порядку вирішення питання про поворот виконання, строку подання заяв про поворот виконання та особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.
 
Питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (стаття 380 ЦПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Судами у даній справі встановлено, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року скасовано судом апеляційної інстанції з тих підстав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 має бути стягнуто не з ДНЗ № 5, а з іншої особи. При цьому, суд апеляційної інстанції за наслідками скасування рішення районного суду не закрив провадження у справі, не залишив позов без розгляду, не відмовив в позові повністю і не задовольнив позовні вимоги в меншому розмірі. 
 
Пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі; 3) є підстави для повернення майна потерпілого, передбачені статтею 1212 ЦК України. 
 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини спростовують відповідні доводи касаційної скарги щодо застосування повороту виконання рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року.
 
Доводи касаційної скарги про помилкове не застосування судами статті 1215 ЦК України, оскільки виплата ОСОБА_2 спірної суми не була пов'язана з її недобросовісністю або розрахунковою помилкою платника, не спростовують висновків судів та зводяться до невірного розуміння скаржником положень чинного законодавства. 
 
Згідно положень пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. 
 
Зазначені правила статті 1215 ЦК України застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 листопада 2014 року безспірне списання коштів ДНЗ № 5 в сумі 3 202 грн 75 коп. на користь ОСОБА_2 проведено не добровільно, а на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2014 року, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами не з'ясовано в чому полягає порушення прав позивача, оскільки останній не звертався до неї у порядку досудового врегулювання з пропозицією повернути спірні кошти не відповідають обставинам справи.
 
Судами встановлено, що протягом розгляду справи ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог ДНЗ № 5, надавала аргументи та пояснення щодо своїх заперечень та щодо незаконності, на її думку, вимог позивача, що спростовує відповідні доводи  касаційної скарги про відсутність спору між сторонами. 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій та не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень.  
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.     
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.   
 
Головуючий                                                                                  В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                              С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. В. Пророк
 
                                                                                                   І. М. Фаловська 
 
                                                                                            С.П. Штелик