Постанова
Іменем України
 
30 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 298/825/15-ц
провадження № 61-1480 св 17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач  - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач 1 - ОСОБА_3,
відповідач 2 - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у складі судді Тарасевича П. П. від 9 грудня 2015 року та  ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі головуючого судді Панька В. Ф., суддів: Куштана Б. П., Мацунича М. В.  від 6 квітня 2016 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній було надано кредит у сумі 30 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 11,95 %  річних. 
 
Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотекиё згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
 
Крім того, 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком  за виконання позичальником в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору від 28 вересня 2007 року.
 
У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 17 липня 2015 року становить 26 662,73 доларів США, з яких: прострочена заборгованість - 578,55 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 25 942,92 доларів США; проценти - 54,81 доларів США; підвищені проценти - 86,45 доларів США та яку банк просив стягнути з відповідача. 
 
Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 575 004 грн 84 коп. боргу за кредитним договором.  В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань належним чином і в установлений строк, відповідно до умов кредитного договору, заборгованість має бути стягнута лише з боржника, оскільки порука ОСОБА_4, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, припинилась, так як 6 березня 2008 року, без згоди поручителя, між банком та ОСОБА_3, була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору від 28 вересня 2007 року, за умовами якої було збільшено обсяг відповідальності поручителя. 
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 6 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При цьому апеляційним судом зазначено, що стягнення кредитної заборгованості із зазначенням гривневого еквіваленту  за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству. 
  
У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення про солідарне стягнення заборгованості як з боржника, так і з поручителя.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що порука припинилась (частина перша статті 559 ЦК України) внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, оскільки додатковою угодою № 1 від 6 березня 2008 року до кредитного договору від 28 вересня 2007 року не було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Крім того, заявник вважає, що суди, вирішуючи даний спір та стягуючи заборгованість у гривневому еквіваленті, не врахували, що кредитний договір укладений в іноземній валюті, а також те, що банк просив стягнути заборгованість в іноземній валюті, у зв'язку з чим  вийшли за межі позовних вимог.  
 
 18 липня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ поновлено ПАТ «Універсал Банк» строк на касаційне оскарження рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року і ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 6 квітня 2016 року та відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року справу за позовом  ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
27 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
  
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 вересня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній було надано кредит у сумі 30 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 11,95 % річних та кінцевим терміном повернення 27 вересня 2037 року. 
 
Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною даного договору.
 
Відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток № 1)  сума щомісячного платежу у період з 10 листопада 2007 року по 27 вересня 2037 року становить 83,33 доларів США.
 
На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28 вересня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався відповідати перед кредитором за невиконання боржником зобов'язань передбачених кредитним договором.
 
06 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 28 вересня 2007 року, відповідно до якої було уточнено порядок погашення грошових зобов'язань позичальника перед банком та уточнено порядок зміни процентної ставки.
 
Відповідно до вимог статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель   поручається перед  кредитором  боржника  за виконання ним свого  обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.  
 
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
 
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. 
 
При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості  сторін  (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.   
 
За таких обставин, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували фактичні обставини по справі, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи збільшився обсяг відповідальності поручителя, у зв'язку з укладенням, без згоди поручителя 06 березня 2008 року додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 28 вересня 2007 року, оскільки розмір кредитних коштів, строк повернення кредиту та проценти за користування кредитом не змінювались, а також не було відстрочено виконання, що призвело б до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами та не установлено ,що збільшено розмір неустойки тощо, зміст додаткової угоди не містить посилання на збільшення обсягу відповідальності поручителя.
 
Крім того, вирішуючи даний спір та стягуючи заборгованість за кредитним договором із зазначенням гривневого еквіваленту за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не звернули уваги на наступне.   
 
Відповідно до частини  першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). 
 
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
 
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
 
Отже, вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей 212-214, 313, 315 ЦПК України, у редакції чинній на час ухвалення рішень, не дослідили кредитний договір та не звернули уваги на те, що  предметом кредитного договору від 28 вересня 2007 року є грошові кошти в іноземній валюті - долари США, а також на те, що ПАТ «Універсал Банк», звертаючись до суду з указаним позовом, просив стягнути заборгованість у доларах США, у зв'язку з чим суд повинен був  установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, а саме не досліджено належним чином умови, як самого кредитного договору, так і умови додаткової угоди до нього, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
            
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
 
Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року та  ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                      С. О. Карпенко
 
В. О. Кузнєцов
 
                                                                                      С.О. Погрібний 
 
                                                                                      О.В. Ступак