Постанова
Іменем  України 
 
31 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 454/380/17
провадження № 61-252св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,               Курило В. П.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: Держава України в особі Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області у складі судді Струс Т. В. від 14 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі суддів Шеремети Н. О., Шандри М. М., Цяцяка Р. П.  від 20 листопада 2017 року,
 
В С Т А Н О В И В 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди на його користь в розмірі 1 млн. грн, завданої в результаті незаконного рішення суддів Оболонського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 756/7504/14-ц, що спричинило приниження його честі, гідності і ділової репутації.
 
В обґрунтування вимог зазначив, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2012 року скасовано додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2012 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2014 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Печерського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди - Оболонському районному суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року залишено без змін. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду вищевказаних ухвал судів. 17 жовтня 2016 року ним направлено до Оболонського районного суду м. Києва заяву  про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 30 травня 2014 року в справі № 756/7504/14-ц. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня           2016 року вказану заяву йому повернуто.
 
ОСОБА_4 вважає, що судді Оболонського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді його позову не виконали вимог статтей 55, 56, 124, 129 Конституції України, статтей 16, 22, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11, 15, 108, 118 ЦПК України (чинних на час розгляду та вирішення справи судами попередніх інстанцій).
 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань та переживань, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у 1 млн грн та якими доказами таке підтверджується. 
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено,  рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_4 є правильним, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому моральних страждань та переживань ухваленням незаконних, на його думку, судових рішень.
 
13 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що попередні суди не врахували, що у зв'язку із ухваленням суддями Оболонського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ незаконних, на думку заявника, судових рішень при розгляді його справи № 756/7504/14-ц, останній втратив доступ до правосуддя, що спричинило приниження його честі, гідності, ділової репутації, перенесення душевних і моральних страждань, погіршення стосунків з оточуючими людьми.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана цивільна справа.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
 
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. 
 
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
 
ОСОБА_4, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що в результаті незаконних, на його думку, судових рішень Оболонського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, він позбавлений на судовий захист та доступу до правосуддя, що є порушенням його прав, гарантованих статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.
 
Пунктом 8 частиною другої статті 129 Конституції України  передбачено, що одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.
 
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірних дій чи бездіяльності суддів указаних судів та завдання моральної шкоди.
 
Судові рішення, на які посилається позивач як на підставу позову, у встановленому законом порядку не скасовані, набрали законної сили та є обов'язковими до виконання (стаття 129-1 Конституції України).
 
Твердження позивача щодо порушення його права на доступ до правосуддя обґрунтовано відхилено судами, оскільки рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
З урахуванням наведеного, висновки судів про безпідставність позову  грунтуютья на законі та узгоджуються з матерілами справи.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня               2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  М. Є. Червинська

                                                                                                           В. М. Коротун

                                                                                                           В. П. Курило