Постанова
Іменем  України
 
16 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 604/345/16-ц
 
провадження № 61-298 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії»,
представник відповідача - Вознюк ЮрійВасильович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року в складі судді Кузьменко І. О. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року в складі суддів: Демковича Ю. Й., Козака І. О., Загорського О. О.,

 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» про визнання протиправними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що наказом керівника зазначеного підприємства від 05 січня 2015 року № 3-К його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання робочих обов'язків, нераціональну та неефективну працю, самовільне залишення робочого місця без дозволу керівника, порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників відокремленого підрозділу «Тернопільська дистанція колії». 
 
Позивач вважав наказ незаконним, винесеним з особистих мотивів, наголошуючи, що дисциплінарні порушення ним не вчинялись, норми трудової дисципліни не порушувалися, трудові обов'язки виконувались належним чином і в повному обсязі. 
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив скасувати наказ начальника виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05 січня 2015 року № 3-К, стягнути з ПАТ «Українська залізниця» моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. 
 
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано наказ від 05 січня 2016 року № 3-К. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у 551 грн 20 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із того, що доводи відповідача щодо порушення трудової дисципліни та неналежного виконання позивачем трудових обов'язків не знайшли свого підтвердження, тому скасував оспорюваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
 
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що висновки судів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи.
 
Вважають, що суди надали невірну оцінку доказам про порушення трудової дисципліни позивачем.
 
У запереченнях на касаційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить ухвалені в справі судові рішення залишити без змін, посилаючись на правильне застосовання судами норми матеріального та процесуального права.
 
19 грудня 2017 року справа із Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 04 січня 2010 року начальником відокремленого підрозділу «Тернопільська дистанція колії» Тригуб В. І. позивач ОСОБА_4 переведений на посаду ремонтника штучних споруд 2 розряду, місце роботи - мостовий цех № 1; підстава переведення - заява ОСОБА_4
 
05 січня 2015 року начальником виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» виданий наказ № 3-К «Про допущені порушення ремонтником штучних споруд ОСОБА_4», в якому зазначено, що за неналежне виконання робочих обов'язків, нераціональну та неефективну працю, самовільне залишення робочого місця без дозволу керівника, порушення пункту 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників відокремленого підрозділу «Тернопільська дистанція колії», керуючись пунктами 4.6, 4.7 робочої інструкції, ремонтнику штучних споруд 3-го розряду мостової дільниці № 1 ОСОБА_4 оголосити догану.
Як установлено у судовому засіданні, робота позивача полягає у виконанні трудових обов'язків у місці, віддаленому від зупинки громадського транспорту і полягає у прибиранні грунту.
Відповідачем не подано доказів того, що позивач ознайомлений із своїми трудовими обов'язками і визначеними нормативами виконання робіт, тобто позивач виконував роботу, виходячи із власного оцінювання об'єму і ефективності роботи; суду наданий лише запис у Журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці. У ньому позивачу визначено виконання роботи при очищенні русел 1328 км. Пс3 1322 км. Пс4, без конкретизації норм та об'ємів виконання робіт.
Проаналізувавши наведене у сукупності, суди дійшли висновку, що доводи відповідача щодо порушення трудової дисципліни та неналежного виконання робочих обов'язків ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження, тому виданий власником підприємства наказ про оголошення догани підлягає скасуванню.
Статями 147, 147-1 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне із заходів стягнення, зокрема і догана; дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
 
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
 
Задовольняючи частково позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, правильно застосувавши положення статей     2-1, 147, 148, 233, 234 КЗпП України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач не довів протиправність дій ОСОБА_4, причинний зв'язок між його діями та наслідками таких дій, що призвело до притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені в справі судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
 
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                            В.В. Пророк
 
                                                                                                            І.М. Фаловська 
 
                                                                                                            С.П. Штелик