Постанова
Іменем України
 
25 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 303/1933/16-ц
 
провадження № 61-1426 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_4
представник заявника - ОСОБА_5
заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Альфа-банк»
суб'єкт оскарження - Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі суддів: Боднар О. В., Ігнатюка Б. Ю., Куштана Б. П., від 29 серпня 2016 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пунктів 4 і 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У березні 2016 року боржник ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця МВ ДВС Мукачівського РУЮ Зейкана В.Л.
 
Скаргу мотивовано тим, що державний виконавець всупереч вимогам статті           24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа, строк пред'явлення якого до виконання закінчився.
Крім того, після подання ним до суду 1 березня 2016 року заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець 2 березня 2016 року виніс постанову про розшук майна боржника.
Просив також поновити йому строк на оскарження рішень державного виконавця.
Враховуючи викладене, уточнивши скаргу, ОСОБА_4 просив суд визнати рішення державного виконавця Зейкана В.Л. щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/303/153/13 неправомірними та скасувати винесені ним постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2016 року; про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 2 лютого 2016 року та про розшук майна боржника від 2 березня 2016 року.
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року у складі судді Монич В. О. поновлено ОСОБА_4 строк для оскарження рішення державного виконавця щодо виконавчого провадження № 499969962 по виконанню рішення Мукачівського міськрайонного суду                                   від 9 квітня 2013 року.
Визнано рішення державного виконавця Зейкана В.Л. щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/303/153/2013 неправомірним та скасовано постанови від 28 січня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, від 2 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та від                               2 березня 2016 року про розшук майна боржника.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стягувач ПАТ «Альфа-банк» був обізнаний щодо існування судового рішення про видачу дубліката виконавчого листа, а тому несвоєчасно подав виконавчий лист до виконання.
Суд також дійшов висновку, що боржник не пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, оскільки отримав її не особисто, а лише ознайомившись з матеріалами справи                                    15 квітня 2016 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу начальника відділу Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Медвідь І. М. задоволено.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року скасовано.
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Зейкана В. Л. відмовлено.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від                 28 січня 2016 року винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження»,  вимоги про скасування інших постанов є похідними від цієї.
Такий висновок суд зробив з огляду на те, що трьохмісячний строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, встановлений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 3 червня 2015 року, переривався у зв'язку із частковим виконанням рішення боржником.
Крім того, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо поновлення строку ОСОБА_4 на подання скарги, оскільки він пропущений боржником з причин, що не є поважними.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від                           29 серпня 2016 року і передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про переривання строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання і як наслідок відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є неправильним, оскільки державний виконавець мав відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа у зв'язку з пропуском стягувачем строку, а право поновлювати такий строк належить виключно суду.
Крім того, заявник вказав, що  пропустив строк звернення до суду зі скаргою з поважних причин, а висновок суду апеляційної інстанції про пропуск строку звернення до суду з неповажних причин не ґрунтується на фактичних обставинах справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 квітня 2013 року стягувачу ПАТ «Альфа-Банк»             19 грудня 2013 року був виданий виконавчий лист № 2/303/153/2013.
На підставі ухвал Мукачівського міськрайонного суду від                                           25 листопада 2014 року та від 3 червня 2015 року стягувачу видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк для пред'явлення його до виконання.
Постановою державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МРУЮ                         від 28 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/303/153/2013, в межах якого постановами                        від 2 лютого 2016 року та 2 березня 2016 року накладено арешт та оголошено розшук майна, що належить боржнику.
29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив поновити йому строк звернення до суду, визнати неправомірними та скасувати вказані постанови державного виконавця.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що суд першої інстанції помилково поновив ОСОБА_4 строк для подання скарги.
Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Відповідно до статті 385 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання скарги до суду) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
 
При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
 
Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із пропуску строку подання скарги до суду у зв'язку з тим, що про існування оскаржуваних постанов державного виконавця Лукечі І. І. стало відомо            9 лютого 2016 року, а до суду зі скаргою він звернувся 29 березня 2016 року.
 
З таким висновком погоджується колегія суддів.
 
У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 від 9 лютого 2016 року, в якій він зазначає, що йому випадково стало відомо про наявність виконавчого провадження, у зв'язку з чим просить відкласти провадження виконавчих дій на 7-10 днів для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання їх копій.
 
За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав безпідставними доводи ОСОБА_4 про те, що він дізнався про існування постанови державного виконавця 26 березня 2016 року з Єдиного Державного реєстру судових рішень і у зв'язку з цим пропустив строк на подання скарги з поважних причин.
 
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, встановлений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 3 червня 2015 року, переривався у зв'язку із частковим виконанням рішення боржником, а саме здійсненням ОСОБА_4 платежів з погашення заборгованості                           31 липня 2015 року, 30 вересня 2015 року, 7 грудня 2015 року та 8 грудня 2015 року.
 
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.
 
Частиною першою статті 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
За змістом пункту першого частини першої статті 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
 
За змістом пункту другого частини першої та другої статті 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються частковим виконанням рішення боржником. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час що минув до переривання строку не зараховується.
 
Згідно вимог статті 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
 
Доводи касаційної скарги про відсутність у державного виконавця повноважень щодо перевірки дотримання стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам закону, оскільки зі змісту статей 23, 24, 25 Закону вбачається, що такими повноваженнями він наділений.
 
Таким чином, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена у відповідності до вимог закону, підстави для її скасування відсутні.
Згідно із положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник                
 
Судді:                                                                                                О. В. Білоконь                               
Є.В. Синельников
 
          С. Ф. Хопта
 
          Ю. В. Черняк