ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
16.01.2018 | ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Київ | К/9901/435/18 2а-267/11/1370
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.,
суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Буському районі Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду (суддя: Мартинюк В.Я.) від 09 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (судді: Каралюс В.М., Гулида Р.М., Улицький В.З.) від 18 грудня 2012 року у справі № 2а-267/11/1370 за позовом Державного підприємства «Сторонибабський спиртовий завод» до Державної податкової інспекції у Буському районі Львівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень - рішень, 

в с т а н о в и в :
05.01.2011р. Державне підприємство «Сторонибабський спиртовий завод» (далі - підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Буському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.12.2010р. № 0000902311/2/349 про визначення сум податкового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 654171 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 205213 грн. та №0000522311/2/348 про визначення сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 489318 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 244659 грн.   
Позовні вимоги мотивовані безпідставністю прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 09.03.2011 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, позов задовольнив, визнав протиправними та скасував, прийняті Державною податковою інспекцією у Буському районі Львівської області, податкові повідомлення - рішення від 31.12.2010 року за №0000522311/2/348 та №0000902311/2/349.
Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між Державного підприємства «Сторонибабський спиртовий завод» та Фермерським господарством «Ткаченко-Агро» та правомірність віднесення позивачем сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту та сум понесених витрат за товар до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів, включаючи податкові накладні, які складені та видані на виконання умов договірних відносин.
У період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку підприємства з питань дотримання податкового законодавства, результати якої викладені в акті перевірки від 14.09.2010 року № 201/23-1/00374775, на підставі якого згідно з пп. «б» пп.4.2.2 ст.4, пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III, 31.12.2010 р. (далі - Закон № 2181-III) прийняті два податкових повідомлення-рішення: з податку на прибуток та з податку на додану вартість.
Податковим повідомленням - рішенням № 0000522311/2 визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 489318 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 244659 грн. Правовою підставою визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість зазначені норми пп.7.2.1, пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97 - ВР (далі - Закон № 168/97 - ВР). 
Податковим повідомленням - рішенням № 0000902311/2 визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на суму 654171 грн., та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 205213 грн. Правовою підставою визначення суми податкового зобов'язання зазначені норми п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції Закону від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР), (далі - Закон № 334/94-ВР).
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, п.1.7, п.1.8. ст.1, пп.7.2.3, пп.7.2.6. п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97 - ВР, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції Закону від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР), статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) та порушенням норм процесуального права, а саме, ст.86, ст. 138, ст.159, ст.229 КАС України.
Доводами касаційної скарги відповідач визначає, що господарські операції щодо придбання товарів у Фермерського господарства «Ткаченко-Агро» фактично не відбувались, оскільки до перевірки не представлено товарно-транспортні накладні на переміщення товару, відсутні сертифікати відповідності товару, встановлено розбіжності між даними оподатковуваних операцій з податку на додану вартість. Стосовно порушення норм процесуального права податковим органом процитовані норми статей 86, 138, 159, 229 КАС України з посиланням на неповне встановлення судами обставин справи та не дослідження доказів.
Позивачем надані заперечення на касаційну скаргу, які містять доводи щодо спростування висновків податкового органу, зазначено про надання підприємством як під час перевірки, так і під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій всієї необхідної первинної документації, у тому числі товарно-транспортних накладних та подорожніх листів. Позивач наголосив на дослідженні судами першої та апеляційної інстанцій обставин, викладених в касаційній скарзі, зокрема, щодо відповідності податкових накладних Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди попередніх інстанцій прийшли правильного висновку, зазначивши, що доводи податкового органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди не ґрунтуються на доказах, що підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, або підтверджують неправильне формування позивачем валових витрат при обчисленні об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств. Натомість, суди встановили, що позивачем надані всі відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, які відображають реальність господарських операцій з його контрагентами та є підставою для формування податкового обліку Товариства.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини справи унеможливлюють прийняття доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій. Інших доводів щодо неправильного застосування норм  матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій відповідач не наводить. Стосовно порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, скаржник зробивши на них посилання не навів жодного аргументу, окрім посилання на порушення судами оцінки доказів, а саме неврахування висновків актів перевірок контрагентів Товариства. 
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не підлягають включенню до складу податкового кредиту, згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що, зокрема, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.
Частиною 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Оцінка документів, як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 КАС України, частиною четвертою якої передбачалось, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 КАС України (в редакції Закону від 3.10.2017 року).
У даній справі в основу складу податкових правопорушень покладені взаємовідносини позивача з його контрагентом.
Враховуючи положення Закону № 996-XIV, а також приведені норми податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкту оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.
В межах спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно досліджені первинні документи Товариства, покладені в основу формування податкового обліку, а саме, договір оренди, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт транспортування зерна на адресу позивача, прибуткові ордери, контрольні журнали обліку сировини, яка використовується для виробництва спирту, звіти про обсяги виробництва та реалізації спирту, журнали обліку зерна, розшифровки до виробничого звіту по спирту-сирцю, розшифровки про хід браго ректифікації, інформацію про отримання сировини для виробництва спирту, договір комісії на продаж спирту та договорів поставки спирту на внутрішньому ринку. Здійснивши аналіз цих документів, суди попередніх інстанцій встановили факт використання Товариством товару (зерна) у власній господарській діяльності та реалізації виробленої продукції (спирту), що виключає нереальність господарських операцій позивача з його контрагентом та доводить відсутність податкового правопорушення та, як наслідок, протиправність податкових повідомлень-рішень. 
Судами першої та апеляційної інстанцій дотримано принцип допустимості доказів. Зазначене свідчить про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, які покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також дотримання при розгляді справи норм процесуального права. 
Право на віднесення сум до складу валових витрат при нарахуванні податку на прибуток та право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Доведеність податкового правопорушення полягає у комплексному дослідженні усіх складових господарських операцій. 
Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Буському районі Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року у справі № 2а-267/11/1370 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Р.Ф.Ханова

Судді                                                                                             С.С.Пасічник

                                                                                                      В.П.Юрченко