ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
23.01.2018 | Київ | К/9901/574/18 2а/1770/3979/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненської митниці Міндоходів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 (суддя Махаринець Д.Є.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 (головуючий суддя - Бондарчук І.Ф., судді: Моніч Б.С., Охрімчук І.Г.) у справі № 2а/1770/3979/2012 за позовом Приватного акціонерного товариства «Рокитнівський скляний завод» до Рівненської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Рокитнівський скляний завод» звернулось до адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.08.2012 № 81 в частині визначення суми податкового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, в розмірі 38031,85 грн., у тому числі 31103,07 грн. за основним платежем та 6928,78 грн. за штрафними санкціями, а також податкового повідомлення-рішення від 29.08.2012 № 82 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, в сумі 8693,87 грн., у тому числі 7087,41 грн. за основним платежем та               1606,46 грн. за штрафними санкціями.
Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 21.12.2012 адміністративний позов задовольнив повністю.
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.05.2013 залишив постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Рівненська митниця Міндоходів оскаржила їх в касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2012, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування своїх вимог Рівненська митниця Міндоходів посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: частини першої статті 69, статті 86, частини восьмої статті 345 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях). 
Зокрема, відповідач вказує, що завершення митного оформлення не є безумовним свідченням дотримання платником податків вимог статті 16 Податкового кодексу України в частині виконання обов'язку щодо сплати податків та зборів у строки та в розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову перевірку з питань дотримання Приватним акціонерним товариством «Рокитнівський скляний завод» вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.01.2009 по 31.10.2011, результати якої оформлено актом від 03.08.2012 № 0025/2/204000006/0000293462.
За наслідками здійсненої ревізії контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог статей 81, 259, 260, 264, 267, 311 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), статей 7, 17 Закону України «Про Єдиний митний тариф» від 05.02.1992 № 2097-XII (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), пункту 188.1 статті 188,  пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України) внаслідок помилкового здійснення в період з 01.01.2009 по 31.10.2011 митного оформлення товарів: «хватки»; «дуттєва головка»; «трубка охолодження»; «лійка (воронка)» за кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД 8480500000, а не за кодом згідно з УКТЗЕД 8475900000, у зв'язку з чим замість застосованої при ввезенні ставки мита на рівні 2% повинна бути застосована ставка мита в розмірі 5%, що, в свою чергу, призвело до заниження суми податків і зборів, що справляються під час митного оформлення товарів.
На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.08.2012 № 81 та від 29.08.2012 № 82, які Приватним акціонерним товариством «Рокитнівський скляний завод» оскаржуються в частині визначення суми податкового зобов'язання з мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, в розмірі 38031,85 грн. та в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, в сумі 8693,87 грн.
Відповідно до пункту 35 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.
          Пунктом 19 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України) визначено, що митними процедурами є операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.
          Згідно з підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України до 01.01.2011) якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом. 
          Аналогічну за правовим регулюванням норму закріплено в пункті 54.5 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України з 01.01.2011).
          Статтею 313 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України) передбачено, що класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.
Згідно з пунктом 16 розділу 3 «Здійснення митних процедур» Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 № 314 (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України), при митному контролі здійснюється, зокрема, перевірка правильності класифікації та кодування товарів.
          При цьому підпунктом «в» пункту 27 розділу 3 «Здійснення митних процедур» зазаначеного Порядку передбачено, що посадові особи, які виконують митні процедури, встановлені підпунктами 16, 17, 19, 21, 23              пункту 3 Порядку, та посадові особи підрозділів, якими опрацьовуються запити згідно з підпунктом 29 пункту 3 Порядку, визначають завдання для митного огляду, зокрема, в разі відсутності у поданих декларантом документах інформації, необхідної для перевірки правильності класифікації та кодування задекларованих товарів, та якщо шляхом митного огляду можливо достовірно встановити характеристики товарів, визначальні для їх класифікації. Рішення про проведення митного огляду приймається посадовою особою, яка здійснює митну процедуру, визначену підпунктом 16 пункту 3 Порядку.
          Відповідно до статті 69 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. 
          Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України допущено порушення законодавства України. 
          Судами встановлено, що доказів на підтвердження подання позивачем неповної, недостовірної, неправдивої інформації митному органу при декларуванні імпортованого товару відповідачем не надано.
          Більш того, з'ясовано, що правомірність віднесення позивачем розглядуваного товару («хватки», «дуттєва головка», «трубка охолодження», «лійка (воронка)») до товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД 8480500000 підтверджується серійним номером, який зазначається виробником на кожній складовій формокомплекту (формі), висновком експерта Сарненського відділення Рівненської торгово-промислової палати від 19.01.2012 № В-13 та не спростовано суб'єктом владних повноважень шляхом подання належних доказів. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Рівненської митниці Міндоходів без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Рівненської митниці Міндоходів залишити без задоволення.
Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 у справі № 2а/1770/3979/2012 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Т.М. Шипуліна

          Судді                                                                                               Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                     В.В. Хохуляк