ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
30.01.2018 | Київ | К/9901/20/17 817/502/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера  І.Я.,

суддів - Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., 

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 4 травня 2017 року (Гломб Ю.О.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (Моніч Б.С., Капустинський М.М., Охрімчук І.Г.) у справі №817/502/17 за позовом Малого приватного підприємства фірми «Промсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В:
Мале приватне підприємство фірма «Промсервіс» (далі - позивач, МПП фірма «Промсервіс») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги №725-17 від 10 грудня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на своєчасну сплату податкового зобов'язання з акцизного податку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та судовими рішеннями, якими встановлено дотримання позивачем вимог податкового законодавства зі сплати акцизного податку спірного періоду. 
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 4 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року, визнано протиправною та скасовано вимогу від 10 лютого 2017року №725-17. Стягнено на користь  на користь позивача судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. 
Суди попередніх інстанцій задовольняючи адміністративний позов та скасовуючи спірну вимогу виходили з дотримання позивачем строків встановлених податковим законодавством для сплати грошових зобов'язань з акцизного податку за період квітень - грудень 2016 року.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 4 травня                2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада                2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог МПП фірма «Промсервіс».
У доводах касаційної скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права,  без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи, оскільки у позивача наявний податковий борг з вказаного податку про що свідчить інтегрована картка платника податків та безпідставність посилання позивача на справу №817/919/16, оскільки предметом спору у вказаній судовій справі була податкова вимога за інший період, натомість доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить. 
МПП фірма «Промсервіс» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у позивача податкового боргу з акцизного податку.
Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пункту           3 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від         3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Так, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючий орган прийняв вимогу №725-17 від 10 лютого 2017 року на суму податкового боргу позивачу у розмірі 36  107,76 грн.
Спірна вимога прийнята на підставі даних інтегрованої картки платника про наявність у позивача податкового боргу з акцизного податку за липень 2016 року у сумі 36 107,76 грн., яка за даними контролюючого органу станом на 10 лютого 2017 року не погашена.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у декларації з акцизного податку за квітень 2016 року, позивач задекларував 18 000,00 грн. податкових зобов'язань, які були сплачені відповідно до платіжного доручення від 17 квітня 2016 року №242 у  сумі 36 000,00 грн; у декларації акцизного податку за червень 2016 року, позивачем задекларовано 21 334,00 грн. податкових зобов'язань, які були сплачені відповідно до платіжного доручення від 29 липня 2016 року №1149 у сумі 21 334,00 грн; у декларації акцизного податку за липень 2016 року, задекларовано 24 456,00 грн податкових зобов'язань, які були сплачені відповідно до платіжного доручення від 30 серпня              2016 року №1817 в сумі 24 456,00 грн; у декларації акцизного податку за серпень 2016 року, позивачем задекларовано 25 305,00 грн податкових зобов'язань, які сплачені відповідно до платіжного доручення від   30 вересня 2016 року №2499 в сумі  25 305,00 грн; у декларації акцизного податку за вересень 2016 року, задекларовано 24 926,00грн. податкових зобов'язань, які сплачені відповідно до платіжного доручення від 28 жовтня 2016 року №623 в сумі 24 926,00 грн; у декларації акцизного податку за жовтень 2016 року, позивачем задекларовано 27 957,00 грн податкових зобов'язань, які були сплачені відповідно до платіжного доручення від     28 жовтня 2016 №624 в сумі     31 765,00 грн; у декларації акцизного податку за листопад 2016 року, задекларовано                       25 237,00 грн податкових зобов'язань, які сплачені відповідно до платіжного доручення від                       28 грудня 2016 року №1608298602 в сумі 21 429,00 грн (враховуючи переплату згідно з платіжним дорученням від 28 жовтня 2016 року №624 на суму 3 808,00 грн позивачем за листопад 2016 року було перераховано до бюджету 25 237,00 грн); у декларації акцизного податку за грудень 2016 року, позивачем задекларовано 28 056,00 грн податкових зобов'язань, які сплачені відповідно до платіжного доручення від 30 січня 2017 року №726 в сумі 28 056,00 грн. 
Відтак, суди попередніх інстанцій, встановили, що позивачем було вчасно сплачено всі суми податкових зобов'язань, задекларованих у податкових деклараціях акцизного податку, за період квітень - грудень 2016 року.
Разом з цим, дані обставини були також встановлені під час розгляду Рівненським окружним адміністративним судом адміністративної справи за №817/919/16, за наслідками якого                               14 листопада 2016 року прийнято рішення яке набрало законної сили, про задоволення позовних вимог.
Підпунктом 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), який належить до загальнодержавних податків і зборів та справляється на всій території України.
Так, згідно пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (пункт 57.1. статті 57 Податкового кодексу України). 
Відповідно до статті 223 Податкового кодексу України, базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю. Платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України      податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкову вимогу, у разі коли у нього виник податковий борг.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт                 59.4 статті 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Так, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій відносно того, що  позивач відповідно до вимог податкового законодавства своєчасно подав до банківської установи платіжне дорученням про перерахування податкових зобов'язань з акцизного податку за липень 2016 року на повну суму задекларованого зобов'язання в межах граничного строку сплати, що свідчить про відсутність податкового боргу за спірний період та як наслідок протиправність вимоги від 10 лютого 2017року №725-17.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від               4 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу                            VII Перехідних положень Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від                    4 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі №817/502/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              І.Я. Олендер

                                                                                                                  І.А. Гончарова

                                                                                                                     Р.Ф. Ханова