Постанова  
Іменем  України
 
31 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 758/8369/15-ц
 
провадження № 61-542 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б.І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 
відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
треті особи: ОСОБА_12, державне підприємство завод «Генератор», служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, і ОСОБА_12 на рішення Подільського районного суду м. Києва у складі судді Неганової Н. В. від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шахової О. В.,                       Вербової І. М., Поливач Л. Д., від 22 листопада 2017 року 

 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11,              ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи: ОСОБА_12, державне підприємство завод «Генератор», служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання вчинити певні дії. 
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Подільської ради депутатів трудящих м. Києва від 26 березня    1973 року № 250 ОСОБА_13 2 квітня 1973 року надано ордер на жиле приміщення на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_13, ОСОБА_12,              ОСОБА_14 і ОСОБА_7, на право заняття квартири АДРЕСА_1. Квартира складається з кімнати площею 20 кв. м, кімнати площею 10,70 кв. м, кухні площею 6,90 кв. м, коридору площею 4,90 кв. м, вбиральні площею 1 кв. м, ванної кімнати площею 2 кв. м, облаштована лоджією. У квартирі крім них зареєстровані: ОСОБА_7, ОСОБА_8, їхні діти: ОСОБА_9, ОСОБА_12,                 ОСОБА_11, та ОСОБА_12 Вони проживають у кімнаті площею 20 кв. м, ОСОБА_12 з жовтня 2015 року періодично проживає з ними, а               відповідачі - у кімнаті площею 10,70 кв. м. 
Вони за домовленістю з відповідачами сплачують половину витрат з оплати житлово-комунальних послуг і підтримують квартиру в належному стані. Відповідачі за житлово-комунальні послуги сплачують нерегулярно і в меншому розмірі, не приймають участі в покращенні санітарно-технічного стану квартири. 
Ураховуючи викладене, позивачі просили суд: змінити договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2, виділивши у користування позивачам і ОСОБА_12 кімнату площею 20 кв. м з лоджією, а відповідачам - кімнату площею 10,70 кв. м; зобов'язати державне підприємство завод «Генератор» укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму жилого приміщення на кімнату площею 20 кв. м. з лоджією у спірній квартирі, а з ОСОБА_7 - окремий договір найму жилого приміщення на кімнату площею 10,70 кв. м у спірній квартирі. 
 
У січні 2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, і ОСОБА_12  звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, державного підприємства заводу «Генератор», третя особа - служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про зміну договору найму жилого приміщення, встановлення порядку користування квартирою, розподіл особових рахунків.    
 
Позовна заява мотивована тим, що вони зареєстровані і постійно проживають у АДРЕСА_4. У цій квартирі також зареєстровані та проживають відповідачі. Квартира знаходиться у відомчому будинку, який перебуває на балансі державного підприємства заводу «Генератор». Вони користується кімнатою площею 10,70 кв. м у спірній квартирі, а сім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_12 - кімнатою площею 20 кв. м. На їх пропозицію обмінятися кімнатами відповідачі не погоджуються. Між сім'ями виникають суперечки та непорозуміння, зокрема, щодо користування балконом і місцями загального користування, щодо проживання ОСОБА_12 у кімнаті площею 20 кв. м, оскільки відповідачі намагалися виселити її з кімнати. 
Ураховуючи викладене, позивачі просили суд: змінити договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, виділивши в їх користування кімнату площею 20 кв. м, а відповідачам - кімнату площею 10,70 кв. м, коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишити в загальному користуванні; зобов'язати державне підприємство завод «Генератор»: укласти з  ОСОБА_7 окремий договір найму жилого приміщення на кімнату площею 20 кв. м у спірній квартирі, а з ОСОБА_4 - окремий договір найму жилого приміщення на кімнату площею 10,70 кв. м у спірній квартирі; розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, а саме на ім'я ОСОБА_7 відкрити окремий рахунок на кімнату площею 20 кв. м. у вказаній квартирі, а на ім'я ОСОБА_4 - окремий рахунок на кімнату площею 10,70 кв. м у цій квартирі; стягнути з відповідачів судові витрати.                       
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позов             ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, і ОСОБА_12 об'єднано в одне провадження.
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, і                            ОСОБА_12 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12,                    ОСОБА_11, і ОСОБА_12, суд першої інстанції виходив із того, що зміна умов договору найму жилого приміщення, при якій сім'ї ОСОБА_12 і                  ОСОБА_12 перейде у користування кімната площею 20 кв. м, а сім'ї ОСОБА_6 - кімната площею 10,7 кв. м, порушить порядок користування квартирою, який добровільно склався між сторонами протягом 18 років. При такому поділі квартири жила площа, яка буде виділена сторонам, складатиме розмір, що менше норми жилої площі, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, що суперечить частині першій статті 48 ЖК України. 
Крім того, заселення в одну кімнату ОСОБА_4 і ОСОБА_5, тобто осіб, старших за дев'ять років, які не є подружжям, є порушенням вимог частини другої статті 50 ЖК України.
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що відносини між сторонами є конфліктними, протягом тривалого часу між ними визначено та встановлено фактичний порядок користування квартирою, тому у разі встановлення іншого порядку та зміни умов договору найму, кожному з мешканців квартири припадатиме по               3,41 кв. м жилої площі і при будь-якому із варіантів визначення порядку користування квартирою будуть порушені житлові права всіх мешканців квартири, оскільки частка кожного з них буде меншою норми жилої площі, визначеної Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. 
11 грудня 2017 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, і                   ОСОБА_12 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення їх позовних вимог і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що зміна порядку користування кімнатами не погіршить житлових умов кожного з проживаючих у спірній квартирі, а лише наблизить частки кожного з мешканців квартири до ідеальних, оскільки житлова площа, що припадатиме на кожного з сім'ї ОСОБА_12 буде меншою від ідеальної лише на 0,08 кв. м і в порівнянні з нинішнім порядком користування це буде суттєвим покращенням житлових умов. Разом з тим при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. 
Суди не надали правової оцінки акту обстеження житлово-побутових умов від 5 вересня 2016 року, складеному службою у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, де зазначено, що родина ОСОБА_12 потребує покращення житлових умов, оскільки займає меншу кімнату двокімнатної квартири.
Крім того, ОСОБА_4 вже перебуває на обліку щодо поліпшення житлових умов, тому зміна існуючого порядку користування жилим приміщенням не є порушенням житлових прав сім'ї ОСОБА_4.
Також сім'я ОСОБА_4 без погодження з ними завели собаку, яка створює незручності для багатодітної сім'ї.  
 
Інші учасники справи касаційну скаргу та відзив на касаційну скаргу до суду не подавали.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку, який є відомчим і знаходиться на балансі державного підприємства заводу «Генератор».
На підставі рішення виконавчого комітету Подільської ради депутатів трудящих м. Києва від 26 березня 1973 року № 250 ОСОБА_13 2 квітня 1973 року надано ордер на жиле приміщення на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_13, дружину - ОСОБА_12, дітей: ОСОБА_14 і ОСОБА_7
На час розгляду справи у квартирі АДРЕСА_3 проживають і зареєстровані дев'ять осіб: ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,                    ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.                       
Згідно з технічним паспортом загальна площа спірної квартири 45,5 кв. м., вона є двокімнатною, ізольованою, жилою площею 30,7 кв. м, яка складається з кімнат площею 10,7 кв. м і 20 кв. м, кухні площею 6,9 кв. м, ванної кімнати площею 2 кв. м, вбиральні площею 1 кв. м, коридору площею 4,9 кв. м, обладнана балконом площею 3,2 кв. м. 
Між сторонами фактично склався порядок користування спірною квартирою, за яким сім'я ОСОБА_6, разом з ОСОБА_12 користуються кімнатою площею 20 кв. м, а сім'я ОСОБА_12 у складі п'яти осіб - кімнатою 10,7 кв. м. 
 
Відповідно до положень статті 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.                                                                                                                             
Не можуть бути самостійним предметом договору найму жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте, за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).                                                        
 
Згідно з пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 жиле приміщенні надається громадянам у межах 13,65 кв. м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. 
 
Відповідно до пункту 2 постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міської Ради профспілок               від 15 липня 1985 року № 582 «Про порядок застосування у м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР» (з подальшими змінами) громадяни визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, якщо вони мають площу до 7,5 кв. м, включно на кожного члена сім'ї.  
 
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня               1985 року № 2 (з подальшими змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що в силу статті 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї, або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових мов.     
Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214,                    315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, і ОСОБА_12, оскільки запропоновані варіанти визначення порядку користування квартирою порушують житлові права всіх мешканців квартири. 
Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зміна порядку користування кімнатами лише наблизить частки кожного з мешканців квартири до ідеальних і за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього, є безпідставними, оскільки жила площа, виділена сторонам, буде менше норми, визначеної Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, що суперечить частині першій статті 48 ЖК України. 
 
Також не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги на наявність в квартирі собаки, що є порушенням санітарно-гігієнічних норм, оскільки такі доводи касаційної скарги не є предметом позовних вимог і при доведеності підлягають вирішенню в інший передбачений законом спосіб.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, і ОСОБА_12залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 рокузалишити без змін.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько 
Ю. В. Черняк