№ 5-4778ск17

П О С Т А Н О В А

25 вересня 2017 року                                                                       м. Київ
 
Суддя судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2017 року,
 
                                          ВСТАНОВИЛА:
 
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва з тих підстав, що злочин, інкримінований останньому вчинено на території Печерського району міста Києва.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті до розгляду його апеляції на вказану постанову районного суду. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що, статтею 347 КПК України 1960 року передбачений вичерпний перелік судових рішень, на які може бути подана апеляція, серед яких - постанови суду про направлення справи за підсудністю до іншого суду- немає.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідно до ст. 249 КПК України (в редакції 1960 року), постанова про зупинення справи чи направлення її за підсудністю оскарженню не підлягає, на неї може бути внесено подання прокурором.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено положення ст. 42 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки в даній нормі закону зазначено, що спори про підсудність між судами не допускаються. З урахуванням того, що кримінальна справа була направлена з Печерського районного суду міста Києва на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва, останній не вправі був знову її повертати до Печерського районного суду міста Києва.
 Також вказує, що його апеляцію було розглянуто з порушенням вимог статей 347 та 357 КПК 1960 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 383 КПК України в редакції 1960 року, у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд.
Таким чином, оскаржувані  ОСОБА_2  судові рішення, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції з огляду на наведене.
Отже, в силу ч. 2 ст. 388 КПК України, справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог ст. 383 КПК України, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, розділом ХІ Перехідних положень до КПК України від 13.04.2012 року
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Відмовити адвокату ОСОБА_2 у витребуванні матеріалів кримінальної справи за його касаційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, так як касаційна скарга не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                               ОСОБА_1