ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2017 р.                               м. Київ                              К/800/22200/15 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
                                                                                                            Пасічник С.С.,
                                                                                                            Стародуба О.П.,
                                                                                                            Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №    2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі    –    Закон №   2011-ХІІ) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі    –    постанова №    889); 
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при його звільненні, включивши до грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою № 889, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №    889, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців і на підставі частини другої статті 9, частини другої статті 15 Закону           №   2011-ХІІ має бути включена при обрахунку розміру грошової допомоги, яка підлягає виплаті військовослужбовцям при звільненні з військової служби за станом здоров`я. 
Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 червня               2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року, позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними. 
Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАСС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах у військовому званні підполковник із вислугою                 25 календарних років. 
Наказом начальника Генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 грудня 2013 року № 844 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області оперативного командування «Північ», було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини шостої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від                25    березня 1992 року №    2232-ХІІ, а наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (про стройовій частині) від 30 грудня 2013 року № 246 його виключено із списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату.
З розрахунку розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби вбачається, що остання була виплачена позивачу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 47187,88 грн, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення в сумі 3772,03 грн, в тому числі: 130 грн – оклад за військовим званням, 1103 грн – посадовий оклад, 493,20 грн – відсоткова надбавка за вислугу років (40%), 863,10 грн – надбавка за виконання особливо-важливих завдань 50%, 992,70 грн – премія 90%, 165,45 грн – надбавка за роботу з таємними документами 15%, 27,58 грн – надбавка за класну кваліфікацію.
З витягу з роздавальних відомостей на виплату місячного грошового забезпечення підполковника ОСОБА_1 вбачається, що йому виплачувалась щомісячна додаткова грошова допомога, передбачена постановою № 889, в період з травня по вересень 2013 року у розмірі 20% від посадового окладу, а з жовтня по листопад 2013 року у розмірі 40% від посадового окладу.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою № 889, мала постійний характер, тому на підставі положень статті 9 Закону №    2011-ХІІ має включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
Так, згідно із частиною другою статті 9 Закону №    2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294  установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону №    2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Постановою №889  Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
У пункті 1 постанови №889 передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби мають право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовці Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення
Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 зазначеної постанови).
Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15    листопада 2010    року № 595 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29     листопада 2010     року за № 1194/18489; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Інструкція), виданої на виконання постанови             № 889 виплата винагороди військовослужбовцям з 01 квітня 2013 року здійснюється у розмірі до 20 відсотків місячного грошового забезпечення, з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення.
За пунктом 5 Інструкції така винагорода виплачується на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), а командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) – на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Отже, виходячи зі змісту наведених норм, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою № 889 та Інструкцією, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини другої статті 9 Закону №    2011-ХІІ, постанови №    889, Інструкції, які регулюють підстави, порядок та умови виплати щомісячної одноразової грошової допомоги, була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15 жовтня 2013 року, 04 листопада 2014 року та 16 червня                 2015 року (справи № № 21-368а13, 21-473а14, 21-621а15 відповідно).
З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції згідно зі статтею 229 КАС України скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог й ухвалює в цій частині нове рішення.
Частиною шостою статті 94 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.
Відповідно до платіжного доручення від 03 липня 2014 року № 40 та квитанції від                    04 червня 2016 року відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг відповідно в сумах 36,54 грн та 51,16 грн, а всього – 87,70 грн, які підлягають компенсуванню за рахунок Державного бюджету України.
Керуючись статтями 94, 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Закарпатського обласного військового комісаріату задовольнити.
Постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 червня                  2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня                     2015 року скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.
В задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у розмірі 87 (вісімдесят сім) гривень 70 копійок.
Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді:                                                                                              Пасічник С.С.

                                                                                                        Стародуб О.П.

                                                                                                                 Швець В.В.