ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2017 р.                          м. Київ                                      К/800/4612/16 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
                                                                                                        Пасічник С.С.,
                                                                                                        Заїки М.М.,
                                                                                                        Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області, правонаступником якого є Іллічівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Іллічівськ Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року залучено до участі у справі як другого відповідача) про визнання протиправними дій щодо невиплати пенсії з 01 квітня 2015 року та зобов'язання повернути невиплачену пенсію з розрахунку 5776 грн за кожен місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з квітня 2013 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку № 2262-XII, продовжує працювати в територіальному управлінні Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Одеській області. У зв'язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ йому як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, було припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року. 
Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов повністю.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області) в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог позивача заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 2013 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня               1992 pоку №2262-XII.
Позивач працює на посаді головного державного інспектора з охорони праці відділу розслідувань нещасних випадків територіальному управлінні Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Одеській області.
З 01 квітня 2015 року позивачу припинено виплату пенсії.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачу було припинено виплату пенсії на підставі статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від                       09 квітня 1992 pоку №2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIIІ), яка була чинною та обов'язковою для виконання, неконституційною не визнавалася. 
Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна.
01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку № 2262-XII та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ  передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. 
Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VII.
Таким чином, виходячи з наведених норм закону, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за вислугу років, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку №2262-XII.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 24 травня 2016 року (справа №21-948а16).
З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, яким перше речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня              1992 pоку № 2262-XII викладено в новій редакції, згідно якої тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
Тобто з 01 січня 2016 року знову почали діяти встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від            24 грудня 2015 року № 911-VIII обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VII.
Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме, серед іншого, перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії позивачу.
Втім, відповідно до нової редакції статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються.
Зазначені положення Закону набрали чинності з 1 січня 2017 року та рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України                                      (є неконституційними) не визнавались.
Отже, зважаючи на наведені законодавчі приписи, виплата пенсії ОСОБА_4 повинна бути відновлена з 01 червня по 31 грудня 2015 року та з 20 по 31 грудня 2016 року, й невиплата Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу пенсії у вказані періоди не узгоджується з зазначеними вище нормами.
З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог й ухвалює в цій частині нове рішення.
Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. 
Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову. 
Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині невиплати ОСОБА_4 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку №2262-XII, за періоди з   01 червня по 31 грудня 2015 року та з 20 по 31 грудня 2016 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити з 01 червня по 31 грудня 2015 року та з 20 по 31 грудня 2016 року виплату ОСОБА_4 пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку №2262-XII.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді:                                                                                            Пасічник С.С.

                                                                                                       Заїка М.М.

                                                                                                       Швець В.В.