ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року                    м. Київ                                К/800/44997/15 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
                                                                                                        Пасічник С.С.,
                                                                                                        Стародуба О.П.,
                                                                                                        Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :
17 грудня 2009 року ОСОБА_4 (раніше ОСОБА_5) ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, поданих до суду 04 березня 2015 року та 27 березня 2015 року) просила: 
визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови їй у здійсненні перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 
зобов'язати відповідача зробити перерахунок нарахованих їй сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менш встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб та доплатити різницю між перерахованим розміром та фактично сплаченим, що складає 12048,89 грн (за період з 16 березня 2009 року по 10 квітня 2011 року).
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є матір'ю малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особою, тому має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначає, що за місцем роботи їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 березня 2009 року, а з 11 квітня 2011 року вона приступила до виконання трудових обов'язків.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 27 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_4 у здійснення перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб; зобов'язано відповідача зробити перерахунок нарахованих позивачу сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 16 березня 2009 року по 17 грудня 2009 року, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції. 
Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судами встановлено, що згідно свідоцтва про загальнообов'язкове державне страхування №3007419780 від 16 грудня 2008 року ОСОБА_4 є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового соціального страхування.
16 січня 2009 року у позивача народилась донька - ОСОБА_5, що підтверджуються свідоцтвом серії НОМЕР_1, виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.
Право на отримання допомоги по догляду за дитиною виникло у позивача з 16 березня 2009 року.
Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради ОСОБА_4 було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн.
09 жовтня 2009 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про здійснення перерахунку виплат, але управління листом від 22 жовтня 2009 року №4589 відмовило їй у такому перерахунку за відсутністю підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі.
Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням відповідача, позивач оскаржила їх до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є застрахованою особою та перебуває в трудових відносинах з певним роботодавцем, то відсутні законні підстави для зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради  нарахувати та виплачувати їй цю допомогу, в розмірі, встановленому статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм спеціального Закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки спір щодо перерахунку та виплати допомоги особі, яка є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового соціального страхування, виник з 16 березня 2009 року. При цьому апеляційний суд задовольнив позовні вимоги за період з 16 березня 2009 року по 17 грудня 2009 року (часу звернення позивача до суду першої інстанції).
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком апеляційного суду частково з наступних підстав.
До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від                 21 листопада 1992 року №2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від                       18 січня 2001 року № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про  загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40- 44. 
Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40- 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». 
Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. 
Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 відновили свою дію зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».
Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від             26 грудня 2008 року № 835-VI та статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога по догляду за дитиною відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1). 
Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не визначав.
Оскільки спір виник щодо виплати допомоги з 16 березня 2009 року особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин на відносини щодо виплати допомоги такій особі поширюються норми спеціального Закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від               25 грудня 2012 року у справі № 21-410а12, від 22 квітня 2014 року у справі № 21-73а14, від 02 червня 2015 року у справі № 21-373а15.
Проте суд апеляційної інстанції в резолютивній частині помилково визначив допомогу по догляду за дитиною, що підлягає стягненню з відповідача, в розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки стаття 43 Закону України «Про  загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» визначає таку допомогу у розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, тобто без визначення прожиткового мінімуму конкретних соціальних і демографічних груп населення. Отже, необхідно застосовувати загальні показники прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у розмірах, встановлених законами України про державний бюджет на відповідні роки. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції безпідставно обмежив період виплати допомоги датою 17 грудня 2009 року, тобто датою звернення позивача з позовом до суду першої інстанції.
Статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.
За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити частково. 
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року змінити.
В абзаці третьому резолютивної частини постанови виключити слова «для працездатних осіб».
Абзац четвертий резолютивної частини постанови викласти у такій редакції: 
«Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 допомоги по догляду за дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею трирічного віку з 16 березня 2009 року в розмірі, визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня             2001 року № 2240-III, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленому законами України про Державний бюджет України на відповідні роки, з урахуванням раніше проведених виплат».
В решті постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня             2015 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді:                                                                                             Пасічник С.С.

                                                                                                       Стародуб О.П.

                                                                                                       Швець В.В.