ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2017 р.                      м. Київ                                        К/800/56600/13 

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - | Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
| Бившевої Л.І.,
| Маринчак Н.Є.,
при секретарі судового засідання Савченко А.А.,
відповідальна особа Рівненського окружного адміністративного суду - Ковальчук Є.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу 
за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року
та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року
у справі № 817/1923/13-а
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН»
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення коштів. 
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року у справі № 817/1923/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області в частині неподання до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, яка належить до відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН» за червень 2012 року та стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН» 200 291, 00 грн.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.
У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
У судовому засіданні представник податкової інспекції касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представники позивача та казначейської служби в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області подав заяву про розгляд справи без його участі.
В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області правонаступником - Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку із поданням позивачем до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2012 року, у якій заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок у банку суму податку на додану вартість за червень 2012 року в розмірі 315 814, 00 грн., податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 11.09.2012 року № 319/15-300/37614010, на підставі якого 19.09.2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В2» №0000261544, яким позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2011 року на суму 63 534, 00 грн., за жовтень 2011 року на суму 136 757, 00 грн., всього на суму 200 291, 00 грн., а також податкове повідомлення-рішення форми «В3» № 0000271544, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 200 291, 00 грн.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2013 року у справі № 2а/1770/3985/2012, позов ТОВ «ТЕК «КАТРІН» задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби форми «В2» №0000261544 від 19.09.2012 року про збільшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та форми «В3» №0000271544 від 19.09.2012 року про відмову у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ.
Втім на час вирішення даного спору спірну суму не було повернуто платникові.
На підставі цього суди зробили висновок про об'єктивну наявність у платника права на одержання оспорюваної суми ПДВ з бюджету та погодилися з обраним позивачем способом захисту порушеного права, стягнувши безпосередньо з бюджету відповідні кошти.
З даного приводу колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.
Згідно з пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу. 
Алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість врегульовано у статті 200 Податкового кодексу України . 
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно із п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування. 
Відповідно до абзацу першого п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. 
Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету (абзац другий п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України). 
Кабінет Міністрів України постановою від 17.01.2011 року № 39 затвердив Порядок, яким визначено механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість.
За змістом пункту 9 Порядку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування ПДВ з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 року (справа № 826/17403/14) дійшла висновку, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку. 
Цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю. 
Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. 
За таких обставин рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.
Відповідно до п. 9 частини першої ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення.
З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з помилковим застосування норм матеріального права, а тому підлягають скасуванню частково. З метою повного та всебічного захисту прав та інтересів платника податків, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України та заявлених вимог, адміністративний позов необхідно частково задовольнити та зобов'язати відповідача надати органу казначейства висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача.
В решті судові рішення слід залишити в силі відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України.
Посилання податкового органу на правомірність його поведінки щодо невідшкодування спірних коштів у зв'язку із касаційним оскарженням судових рішень у справі у справі № 2а/1770/3985/2012 є безпідставним, оскільки факт відкриття касаційного провадження не зупиняє виконання судових рішень, які оскаржуються.
Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 року судові рішення у справі № 2а/1770/3985/2012 залишено без змін.
Підстав для закриття провадження у справі не вбачається.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково.
Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року у справі № 817/1923/13-а скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН» 200 291, 00 грн.
В цій частині прийняти нову постанову, якою зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «КАТРІН» за червень 2012 року.
В іншій частини постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 року у справі № 817/1923/13-а залишити в силі.
Постанова набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                                                                         Ю.І.Цвіркун 

Судді                                                                                                Л.І.Бившева 

                                                                                                    Н.Є.Маринчак