ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"30" травня 2017 р.                               м. Київ                                        К/800/7146/16 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

   Головчук С.В.,        Мойсюка М.І. (доповідач),          Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, треті особи: Київський міський військовий комісаріат, Пенсійний фонд України про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, треті особи: Київський міський військовий комісаріат, Пенсійний фонд України (далі – Управління пенсійного забезпечення, ГУ ПФУ, Комісаріат, ПФУ відповідно) в якому просив: визнати дії протиправними та зобов`язати УПФУ здійснити перерахунок його пенсії за вислугу років з врахуванням премії в сумі 1990,04 гривень у розмірі 89% відповідних сум грошового забезпечення з виплатою коштів, які були не нараховані з січня 2013 року (далі – спірний перерахунок пенсії)
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що має право на спірний перерахунок пенсії, у зв`язку з чим відмова відповідача у здійсненні такого не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 7 грудня 2015 року позов задоволено частково та зобов`язано ГУ ПФУ здійснити позивачу спірний перерахунок пенсії з квітня по грудень 2015 року.
Оскаржуваною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалене ним судове рішення скасувати та задовольнити позов повністю.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що позивач не має права на спірний перерахунок пенсії, а тому рішення відповідача стосовно відмови у здійсненні такого вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проте, до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;    6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судами встановлено, що позивач є полковником медичної служби у відставці, який був звільнений з військової служби в запас наказом Міністра оборони України від 30 липня 2004 року № 479 за пунктом 67 підпункту «в» (у зв`язку з скороченням штатів) Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001 з правом носіння військової форми одягу. 
З 1 січня 2007 року позивач перебуває на обліку в  ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років, призначену у 2004 році відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон              № 2262-XII, в редакції періоду спірних правовідносин).
Починаючи з 1 січня 2008 року позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 7 листопада 2007 року (далі – постанова КМУ № 1294), згідно довідки від 13 березня 2008 року № 136987 виданої Комісаріатом.
У зв`язку з прийняттям у 2012 році постанови Кабінету Міністрів України № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі – постанова КМУ № 355) позивачу здійснено перерахунок пенсії з 1 липня 2012 року на 11%, з 1 вересня       2012 року на 23%, з 1 січня 2013 року до 35%.
Також, на виконання цієї постанови Уряду, Комісаріатом було передано до Управління пенсійного забезпечення довідку від 12 червня    2012 року за № 136987 щодо складових для перерахунку пенсії позивача, де, у порівнянні з розміром складових грошового забезпечення зазначеними у довідці 2008 року, змінилася сума премії з 160 гривень на 1990,04 гривень.
Перерахунок пенсії позивача на підставі вищевказаної постанови КМУ здійснено ГУ ПФУ виходячи з її розміру 80% відповідних сум грошового забезпечення зазначених у довідці, виданої Комісаріатом у 2008 році з урахуванням премії у розмірі 160 гривень.
Так, у відповідності до частини 3 статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 зазначеного Закону. 
За цією нормою права підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №  45, перерахунок раніше призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Комплексний аналіз наведених вище положень законодавства в контексті встановлених судами обставин справи дає підстави колегії суддів для висновку, що зазначеною постановою Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом №  2262-ХІІ, введення для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Відтак, довідка Комісаріату від 12 червня 2012 року за № 136987 не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки передбачає нові розміри надбавок та премій, а не фактичну зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовця на підставі належного рішення суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, дії відповідача щодо врахування при перерахунку пенсії позивача на підставі постанови КМУ № 355 розміру премії 160, а не    1990,04 гривень, як зазначено у довідці Комісаріату 2012 року, є правомірними і здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства.
Разом з тим, ГУ ПФУ не мало правових підстав для обмеження розміру пенсії позивача на рівні 80% відповідних сум грошового забезпечення з огляду на таке.
На момент призначення позивачу спірної пенсії у 2004 році діяла частина 2 статті 13 Закону № 2262-XII, яка передбачала, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати         90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2,                       - 95 процентів.
В подальшому, Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон № 3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) у названу правову норму Закону № 2262-XII внесено зміни і викладено її у редакції, якою встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, -   95 процентів.
Водночас, абзацом 1 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, спірна пенсія була призначена позивачу у 2004 році, тобто до набрання чинності Законом № 3668-VI, а тому на спірні правовідносини дія його положень, зокрема, щодо встановлення максимального розміру пенсії відповідно до статті         13 Закону № 2262-XII, не поширюється.
Окрім цього, підстави та порядок перерахунку пенсії військовослужбовцям регулюють частина 3 статті 63 та стаття                       51 Закону № 2262-XII, а також відповідні постанови Уряду положення яких щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії військовослужбовцям на підставі постанови КМУ № 355 має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, зокрема, і стаття 13 Закону № 2262-XII у відповідній редакції.
Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону у часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме – у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.
Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив про здійснення спірного перерахунку пенсії починаючи з січня 2013 року, однак звернувся до суду з даним адміністративним позовом лише у жовтні 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України і не просив про його поновлення. 
При цьому, необхідно зазначити, що пенсія є періодичним платежем, який здійснюється щомісяця, а тому особа, яка її одержує повинна була дізнатись про порушення своїх прав під час її одержання у відповідному місяці в іншому розмірі.
Отже, спори у справах, пов`язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 за період до  22 квітня 2015 року необхідно залишити без розгляду.
Судом першої інстанції при вирішенні цього спору надавалась оцінка поважності причин пропуску строку звернення до суду на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів, проте ним не застосовано наслідків, передбачених статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів також звертає увагу і на те, що з самого визначення поняття «пенсія», наведеного у статті 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. 
Тобто, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання доплати до пенсії, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.
Порядок, розмір та строки нарахування і виплати  спірної пенсії можуть бути змінені лише за умов іншого законодавчого регулювання.
Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і дотриманні вимог норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення яке підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
За правилами статей 228, 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу. Суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
В свою чергу, пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Керуючись статтями 223, 228, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від             1 березня 2016 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, треті особи: Київський міський військовий комісаріат, Пенсійний фонд України про перерахунок пенсії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної йому пенсії за вислугу років у розмірі 89 процентів сум грошового забезпечення, вказаних у довідці Київського міського військового комісаріату від 13 березня 2008 року № 136987 починаючи з 22 квітня 2015 року.
В решті позову відмовити.
Позовні вимоги за період до 22 квітня 2015 року залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді:           М.І. Мойсюк

          С.В. Головчук

          Ю.К. Черпак