ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"18" травня 2017 р.                               м. Київ                              К/800/12870/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:
Олендера І.Я. (доповідача),                               Голубєвої Г.К.,          Юрченко В.П.,
секретар судового засідання                     Загородній А.А.,
за участю представників відповідача          Гучка В.В., Семенище О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення від 03 березня 2012 року № 0000352202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 2    020    579,18 грн., у тому числі 1    650    323,97 грн. - основний платіж та 370    255,21 грн. - штрафні (фінансові) санкції. 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року та Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення - рішення.
Рішення судів обґрунтовано висновком про те, що Товариство, здійснюючи виплату процентів нерезиденту компанії АТ «TRASTA KOMERCBANKA» Латвія (далі - Компанія) за кредитним договором, відповідно до п. 18.1 ст. 18 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 1 ст.    11 Конвенції між Урядом України і Урядом Латвійської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно, яку ратифіковано Законом України від 12 липня 1996    року № 331/96-ВР (далі - Конвенція) та Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6    травня 2001    року №    470 (далі - Порядок) мало право не утримувати податок на прибуток іноземних юридичних осіб, оскільки з метою уникнення подвійного оподаткування отримані нерезидентом (Компанією) вказані проценти протягом 2008 - 2011 років були оподатковані на території Латвійської Республіки.
Постановою Верховного суду України від 05 квітня 2016 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015    року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції. 
Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Спецтранссервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої оформлено акт від 17 лютого 2012 року № 56/23-03/32670530 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.
Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, позивачем порушено вимоги п. 13.2 ст. 13 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 01 жовтня 2008 року по 01 квітня 2011 року на суму 1    650    323,97 грн.
Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що Товариство за вказаний вище період за кредитним договором від 3 березня 2005 року № К-18/2005, укладеним із компанією АТ «TRASTA KOMERCBANKA» Латвія (далі - Компанія), при перерахуванні відсотків на користь останньої, не сплатило до Державного бюджету України податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України в розмірі 10 % від суми таких доходів.
Так, відповідно до ч. 1 п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.
Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти, зокрема, проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом (п. «а» п 13.1 ст. 13 вказаного Закону).
Згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.
Нормами п. 1 ст. 11 Конвенції визначено, що проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.
Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10 процентів від загальної суми процентів (п. 2 ст. 11 Конвенції).
Незважаючи на положення п. 2 цієї статті, проценти, що виникають у Договірній Державі, якщо вони одержуються і дійсно належать Уряду другої Договірної Держави, включаючи його політико-адміністративні підрозділи і місцеві органи влади, Центральний банк або будь-яку фінансову установу, що повністю належить цьому Уряду, або проценти, які одержуються за позиками, що гарантуються цим Урядом, повинні звільнятись від оподаткування в першій згаданій Державі (п. 3 ст. 11 Конвенції).
Таким чином, з аналізу вказаних норм права вбачається, що проценти, сплачені позивачем за кредитними договорами резиденту Латвійської Республіки, можуть також оподатковуватись в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами. Положення ст. 11 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту вказаної міжнародної угоди та суті податку, наведеному у ст. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». 
Проте, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на такий зміст правового регулювання вищенаведених правових норм та зробили помилковий висновок про задоволення позову.
За змістом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до    ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Керуючись ст.    ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києві задовольнити.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року у справі             №    2а-10154/12/2670 - скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтранссервіс» відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді:                                                                                 І.Я. Олендер

                                                                                          Г.К. Голубєва 

                                                                                          В.П. Юрченко

                    Постанова в повному обсязі складена  19.05.2017 року.