ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 березня 2017 року	                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого | Волкова О.Ф.,
суддів: | Гриціва М.І., Кривенди О.В., Прокопенка О.Б., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Аутсорсінгова фірма «Сова» (далі - позивач-1), ТОВ «Аутсорсінгова компанія «Сова» (далі - позивач-2) до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у    м. Києві (правонаступник державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві; далі - ДПІ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Універсальне агентство «Сова», про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2014 року № 13826552207, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 214 322 грн, з якої 142 881 грн - за основним платежем та 71 441 грн - за штрафними санкціями.
На обґрунтування позовних вимог послалися на те, що ДПІ на підставі хибних висновків, наведених в акті перевірки від 10 січня 2014 року № 9/2655-22-07, прийняла оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке позивачі вважають необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню. Крім того, позивачі зазначили, що наказ про проведення перевірки складено стосовно позивача-1, втім фактично перевірку проведено щодо позивача-2, що свідчить про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки.
Суд установив, що 26 грудня 2013 року ДПІ видала наказ № 3024 про проведення документальної позапланової перевірки позивача-1.
За наслідками проведеної перевірки ДПІ склала акт від 10 січня 2014 року      № 9/2655-22-07 про результати позапланової виїзної перевірки позивача-2 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Універсальне агентство «Сова» за серпень 2013 року. Відповідно до цього акта встановлено порушення позивачем-2 підпункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), у результаті чого встановлено заниження ним ПДВ на суму 142 881 грн.
На підставі зазначеного акта перевірки відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.
Вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулися до суду.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 24 березня    2014 року позов задовольнив. 
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 липня       2014 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою відмовив у задоволенні позову.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 3 березня 2016 року скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі рішення суду першої інстанції.
Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, ДПІ із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), звернулась із заявою про його перегляд Верховним Судом України, у якій просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 року та залишити в силі постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року.
На обґрунтування заяви додала копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 4 лютого, 24 березня, 24 червня та 22 липня 2014 року (справи №№ К/800/34533/13, К/800/12661/13, К/800/55779/13, К/800/30904/13 відповідно), які, на думку ДПІ, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом норм матеріального права.
Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС однією із підстав  перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.
		У справі, яка розглядається, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із того, що наказ про проведення перевірки надає контролюючому органу право провести перевірку та визначає особу, стосовно якої здійснюється відповідний контрольний захід. Відтак, проведення перевірки, яка не зазначена у наказі, свідчить про перевищення податковим органом повноважень при проведенні такої перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутність правових наслідків, у тому числі і компетенції у контролюючого органу на прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами її здійснення.	
Натомість в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 4 лютого та 24 березня 2014 року, наданих на підтвердження наведених у заяві доводів, касаційний суд дійшов висновку про правомірність визначення контролюючим органом податкового зобов'язання, оскільки завищення суми бюджетного відшкодування виникло у зв'язку із подвійним декларуванням товариством суми ПДВ у складі сум, що підлягають бюджетному відшкодуванню. 
Що стосується ухвал Вищого адміністративного суду України від 24 червня та 22 липня 2014 року, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці рішення не є остаточними, у цих справах суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справи направив на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справ.
	Аналіз рішення, про перегляд якого подано заяву, та рішень, наданих для порівняння, не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України. 
	На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, у справі, що розглядається, і справах, рішення в яких надані на підтвердження наведених у заяві доводів, різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, що не дає підстав для висновку про подібність правовідносин та неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.
За таких обставин у задоволенні заяви ДПІ слід відмовити.
Відповідно до статті 8 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
За клопотанням ДПІ ухвалою Верховного Суду України від 17 червня      2016 року заявнику відстрочено сплату судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України до 3 березня 2016 року - до розгляду справи Верховним Судом України по суті. 
За правилами частини першої статті 98 КАС суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою. 
	Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», частиною другою статті 88, частиною першою статті 98, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України  

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовити.
Стягнути з державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві судовий збір за подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України у розмірі 557 грн 27 коп.                           (п'ятсот п'ятдесят сім грн 27 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України, реквізити: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі, 22030102, р/о № 31213207700007; банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходів бюджету - 22030102; код банку отримувача - 820019; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897 (у графі платіжного доручення «Призначення платежу» зазначається «Судовий збір (Верховний Суд України)», символ звітності 207).
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий | | О.Ф. Волков
Судді: | М.І. Гриців | О.В. Кривенда
| О.Б. Прокопенко |