П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року                                   м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого | Ємця А.А.,
суддів: | Берднік І.С., Жайворонок Т.Є.,

за участю представників: товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» - Бортман О.А., Колоса Ю.В., Генеральної прокуратури України - Рудак О.В., Київської міської ради - Власенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 910/4467/16 за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Київської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» про внесення змін до договору; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» до Київської міської ради про розірвання договору оренди,
     
в с т а н о в и л а:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» (далі - ТОВ НВФ «Реле») про внесення змін до договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та ТОВ НВФ «Реле», зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 20 квітня 1998 року за № 79-5-00022 (далі - Договір) шляхом викладення пункту 2.1 Договору в такій редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».
ТОВ НВФ «Реле» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Київської міської ради про розірвання Договору. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 травня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2016 року, позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ НВФ «Реле» про внесення змін до Договору задоволено повністю: внесено зміни до Договору шляхом викладення пункту 2.1 в такій редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки»; у зустрічному позові ТОВ НВФ «Реле» до Київської міської ради про розірвання Договору відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 30 листопада 
2016 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 
29 серпня 2016 року і рішення Господарського суду міста Києва від 24 травня 2016 року залишено без змін.
ТОВ НВФ «Реле» у порядку статті 111^19 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) подало заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 910/4467/16 із підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 111^16 ГПК. 
На підтвердження наведених вище підстав заявником надано копію постанови Верховного Суду України від 15 березня 2017 року у справі 
№ 910/26993/15, в якій суд дійшов висновку, що оскільки договір було укладено 25 серпня 1999 року, тобто після прийняття і введення у дію Закону України «Про оренду землі», є всі підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі, до нього не можна застосовувати як положення Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року, так і положення статті 8 Земельного кодексу України у редакції від 13 березня 1992 року та статті 288 Податкового кодексу України.  
Ухвалою Верховного Суду України від 12 травня 2017 року справу                              № 910/4467/16 допущено до провадження Верховного Суду України, відкрито провадження за заявою ТОВ НВФ «Реле» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 
2016 року у зазначеній справі, здійснено підготовчі дії. 
Ухвалою Верховного Суду України від 26 травня 2017 року справу 
№ 910/4467/16 призначено до розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заявника та представників сторін, забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 квітня 1998 року між Київською міською державною адміністрацією і ТОВ НВФ «Реле» (землекористувач) укладено Договір, за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого Київська міська державна адміністрація на підставі розпорядження від 11 лютого 1998 року № 267 надає, а ТОВ НВФ «Реле» приймає у тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,0797 га, в тому числі: землі ринкової інфраструктури - 0,0797 га, з планом користування. Земельна ділянка надається у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для будівництва та обслуговування будинку ділового призначення по вул. Великій Васильківській, 62, у Московському районі. 
Відповідно до пункту 2.1 Договору плата за землю вноситься землекористувачем згідно із Законом України «Про плату за землю <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_01_01/pravo1/T253500.html?pravo=1>» у вигляді орендної плати у розмірі 2 % від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується.
За змістом пункту 3.2 Договору сторони погодили, що землекористувач зобов'язаний виконувати вимоги чинного законодавства.
28 лютого 2013 року Київською міською радою прийнято рішення 
№ 89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України», за змістом пункту 1 якого Київська міська рада вирішила внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідно до пункту 2 цього рішення орендарям земельних ділянок, зазначеним у додатку до цього рішення, доручено забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.
Суди першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився суд касаційної інстанції дійшли висновку, що нормами законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у випадках, встановлених договором або законом, а оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для внесення відповідних змін до договору оренди землі; у задоволенні зустрічного позову відмовлено у зв'язку з тим, що позивач не довів наявності одночасно всіх чотирьох умов, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 111^16 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог, встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.
Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 111^16 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. 
Із постанови Верховного Суду України, копію якої надано заявником на підтвердження вищенаведених підстав та аналізу законодавства, вбачається, що право довгострокового тимчасового користування землею та право довгострокового тимчасового користування землею на умовах оренди є різними видами договорів, на підставі яких і громадяни і юридичні особи отримували різні за змістом види прав на земельні ділянки. Тобто правовідносини у справі, яка розглядається та у справі, копію постанови Верховного Суду України, яку долучено до заяви про перегляд судового рішення суттєво відрізняється, оскільки стосуються різних видів договорів. 
За таких обставин правовий висновок суду касаційної інстанції у справі 
№ 910/4467/16 не суперечить викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування норм матеріального права, оскільки правовідносини між сторонами у зазначених справах та у справі, яка розглядається, не є аналогічними. 
Відповідно до частини першої статті 111^26 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.
Зважаючи на те, що факт невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладено в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права не підтвердився, заява ТОВ НВФ «Реле».
Керуючись пунктом 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. 
№ 1402-VII, статтями 111^16 , 111^23 , 111^24 , 111^26 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України:

п о с т а н о в и л а: 
У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «Реле» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року у справі 
№ 910/4467/16 відмовити. 
Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 111^16 ГПК.

Головуючий                                                                                                А.А. Ємець

Судді:                                                                                                                                   І.С. Берднік
                                                                                                                                             
Т.Є. Жайворонок