ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"24" травня 2017 р.                               м. Київ                                        К/800/40530/15 

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого, судді | Горбатюка С.А. (доповідач)
Суддів | Мороз Л.Л. | |
| Стрелець Т.Г. | |
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Сокільницька сільська рада), Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи - Головне управління Держземагенства у Львівській області, прокуратура міста Львова про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Сокільницької сільської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року 
в с т а н о в и л а :
У вересні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у Львівському окружному адміністративному суді пред'явили позов до Сокільницької сільської ради, Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи - Головне управління Держземагенства у Львівській області, прокуратура міста Львова про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.
Просили:
- визнати протиправними дії та бездіяльність службових осіб Сокільницької сільської ради та Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області щодо невиконання рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня               2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" та рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06;
- зобов'язати Сокільницьку сільську раду виділити в натурі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та встановити межі виділених у власність земельних ділянок в розмірі по 0,2 га; 
- зобов'язати службових осіб Сокільницької сільської ради та Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" та рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня               2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Сокільницької сільської ради щодо невиконання рішення від 16 липня 2004 року                         № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" та рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06 в частині зобов'язання виділити в натурі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та встановлення меж виділених у власність земельних ділянок відповідно до рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 у розмірі по 0,2 га ОСОБА_4 та ОСОБА_5  
Зобов'язано Сокільницьку сільську раду виконати рішення від 16 липня                  2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян", надати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безоплатно у власність земельну ділянку по 0,2 га кожному та виконати рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06 в частині, що стосується ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: виділити в натурі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та встановити межі виділених у власність земельних ділянок відповідно до рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 у розмірі по 0,2 га ОСОБА_4 та ОСОБА_5
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року постанову суду першої інстанції змінено.
Абзац третій резолютивної частини постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року викладено у наступній редакції: "Зобов'язати Сокільницьку сільську раду вчинити визначені чинним законодавством дії щодо виконання рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" в частині надання  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безоплатно у власність земельних ділянок площею по 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, та щодо виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2006 року у цивільній справі             № 2-425/06 в частині виділення в натурі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та встановлення меж виділених у власність земельних ділянок в розмірі по 0,2 га  ОСОБА_4 та ОСОБА_5".  
В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі Сокільницька сільська рада, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на законність судових рішень, просять залишити їх без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 липня 2004 року Сокільницькою сільською радою прийнято рішення № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян", яким вирішено надати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безоплатно у власність земельні ділянки площею по 0,2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Сокільницької сільської ради.
Рішенням Пустомитівського районного суду від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06 зобов'язано Сокільницьку сільську раду виділити в натурі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та встановити межі виділених у власність земельних ділянок, зокрема               ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 в розмірі по 0,2 га.
Згідно довідки від 31 жовтня 2008 року № 1018, виданої виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради, з 08 грудня 2006 року відсутні вільні земельні ділянки запасу сільської ради.
У листі від 06 травня 2014 року № 01-14/06-1623 Відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області повідомив ОСОБА_4 про те, що згідно з даними державної статистичної звітності на території Сокільницької сільської ради за межами населеного пункту в складі земель запасу та інших земель, не наданих у власність та користування, станом на 01 січня 2014 року обліковується 2,5702 га земель сільськогосподарського призначення.
У листі від 06 жовтня 2014 року № 01-14/06-3807 Відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області повідомив ОСОБА_4, що згідно земельно-облікових документів за межами населеного пункту села Сокільники обліковується 2,5702 га земель запасу сільськогосподарського призначення, а в межах населеного пункту села - 85,4181 земель сільськогосподарського призначення.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду із цим позовом рішення Сокільницької сільської ради та рішення Пустомитівського районного суду відповідачем не виконані, а також не надано доказів на підтвердження поважних причин їх невиконання, що свідчить про протиправну бездіяльність з боку суб'єкта владних повноважень, а також наявності правових підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо їх виконання.
Змінюючи постанову суду першої інстанції в частині, апеляційний суд посилався на необхідність зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання рішення ради та судового рішення саме у межах, визначених чинним законодавством, як того вимагає стаття 26 Закону України від 21 травня 1997 року №  280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 116 та частин першої, десятої статті                               118 Земельного кодексу України, у редакціях на час прийняття сільською радою рішення про надання земельної ділянки, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Ураховуючи, що сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність протиправної бездіяльності Сокільницької сільської ради щодо невиконання свого рішення від 16 липня 2004 року № 122 в частині, що стосується позивачів.
Щодо позовних вимог про зобов'язання службових осіб Сокільницької сільської ради виконати рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" та рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року, слід зазначити наступне.
Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною дев'ятою та десятою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.
Як видно з матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали саме адміністративний позов до Сокільницької сільської ради про визнання протиправною бездіяльності фактично щодо невиконання судового рішення, вимоги якого зводяться  до досягнення результатів, передбачених статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові від 13 березня 2017 року № 3 "Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 КАС України" зазначив, що суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчою листа. 
Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не має права зобов'язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми КАС України, зокрема, що виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. 
Отже, набрання постановою суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов'язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.
З урахуванням описаного колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що позивачами в частині позовних вимог про зобов'язання Сокільницької сільської ради вчинити певні не правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а відтак вони є такими, що не підлягають задоволенню.
Суд касаційної інстанції згідно з вимогами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Оскільки обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право  залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Касаційну скаргу Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня                         2014 року і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від                        19 серпня 2015 року скасувати в частині позовних вимог про зобов'язання службових осіб Сокільницької сільської ради виконати рішення Сокільницької сільської ради від 16 липня 2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" на виконання рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про зобов'язання службових осіб Сокільницької сільської ради виконати рішення Сокільницької сільської ради від               16 липня 2004 року № 122 "Про надання безоплатно земельної ділянки у власність громадян" на виконання рішення Пустомитівського районного суду  від 08 грудня 2006 року у цивільній справі № 2-425/06.
В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2014 року і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року залишити без зміни.
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді                                                                                          Горбатюк С.А.
                                                                                                   Мороз Л.Л.
                                                                                                   Стрелець Т.Г.