П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:
головуючого | Кривенди О.В.,
суддів: | Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Прокопенка О.Б.,
за участю:  секретаря судового засідання Ключник А.Ю.,
представників: позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
                          Верховної Ради України (далі - ВРУ) - Селіванова А.О.,
                          Генерального прокурора України - Ґудзя О.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ВРУ, третя особа - Генеральний прокурор України, про визнання протиправними дій, скасування постанов,

в с т а н о в и л а: 
ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з адміністративним позовом до ВРУ, третя особа - Генеральний прокурор України, про визнання протиправними дій, скасування постанов, у якому просив: 
-                   визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду питань про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_5;
-                             визнати незаконною та скасувати Постанову ВРУ від 5 липня 2016 року № 1428-VIII «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_5.» (далі - Постанова  № 1428-VIII);
-                             визнати незаконною та скасувати Постанову ВРУ від 5 липня 2016 року № 1430-VIII «Про надання згоди на затримання народного депутата України ОСОБА_5.» (далі - Постанова № 1430-VIII);
-                             визнати незаконною та скасувати Постанову ВРУ від 5 липня 2016 року № 1429-VIII «Про надання згоди на арешт народного депутата України ОСОБА_5.» (далі - Постанова № 1429-VIII). 
Вищий адміністративний суд України постановою від 20 лютого           2017 року у задоволенні позову відмовив.
Як установив суд, ОСОБА_5 є народним депутатом України VІІІ скликання та має особливий статус, визначений  Законом  України від 17 листопада 1992 року  № 2790-XII  «Про статус народного депутата України» (далі - Закон № 2790-XII).                         
16 червня 2016 року Генеральний прокурор України через апарат ВРУ подав на розгляд ВРУ подання від 16 червня 2016 року «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_5.».                                                                                                      5 липня 2016 року на п'ятдесят восьмому пленарному засіданні ВРУ VIII скликання було розглянуто питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_5        
За результатами розгляду зазначених питань ВРУ надала згоду на притягнення народного депутата ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, його затримання та арешт. 
Відмовляючи у задоволенні позову, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що ВРУ розглянула зазначені у поданні Генерального прокурора України питання з дотриманням встановленої чинним законодавством процедури.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, представник позивача     ОСОБА_6 з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, подав заяву про її перегляд Верховним Судом України.
У заяві йдеться про те, що при ухваленні судового рішення Вищий адміністративний суд України неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
Зокрема, на думку заявника, суд не дав оцінки порушенню ВРУ вимог статей 19, 80 Конституції України та статті 27 Закону № 2790-XII.
Заява також містить доводи щодо порушеня ВРУ вимог статей 30, 218 та 221 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI (далі -  Регламент).
Заявник твердить, що недотримання відповідачем порядку розгляду питань про згоду на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України потягло порушення права ОСОБА_5 на ухвалення об'єктивного, обґрунтованого та справедливого рішення щодо нього. Просить постанову Вищого адміністративного суду України від 20 лютого 2017 року скасувати та прийняти нову - про задоволення позову. 
Заслухавши пояснення представників: позивача - ОСОБА_6, відповідача - Селіванова А.О., Генерального прокурора України - Ґудзя О.М., перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.        
Передбачена  Конституцією <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2016_06_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>  та  статтею 27 Закону № 2790-XII  <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_478476/ed_2016_12_06/pravo1/T279000.html?pravo=1>депутатська недоторканність має на меті забезпечення безперешкодного та ефективного здійснення народним депутатом України своїх функцій, не є особистим привілеєм і має публічно-правовий характер.
Відповідно до статті 80 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_235/ed_2016_06_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність, вони не несуть юридичної відповідальності за результати голосування або висловлювання у парламенті та його органах, за винятком відповідальності за образу чи наклеп, і не можуть бути без згоди ВРУ притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.                   
Депутатська недоторканність є елементом правового статусу, що має створити належні умови для роботи народних депутатів, аби унеможливити незаконне, необґрунтоване їх переслідування, а також гарантувати їм незалежність.     
Порядок розгляду питань щодо надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України визначено главою 35 Регламенту.                                                                                                                 За змістом статті 218 Регламенту  <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1594/ed_2016_12_21/pravo1/T101861.html?pravo=1>ВРУ надає згоду на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата.      
Подання щодо народного депутата повинно бути підтримано і внесено до ВРУ Генеральним прокурором України (виконувачем обов'язків Генерального прокурора України).                      При цьому щодо кожного виду запобіжного заходу подається окреме подання.
Згідно з частиною першою статті 220 Регламенту комітет, якому доручено надати висновок щодо питання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, відповідно до закону визначає достатність, законність і обґрунтованість подання, законність одержання доказів, зазначених у поданні, і встановлює наявність відповідних скарг.
ВРУ відповідно до вимог статті 221 Регламенту розглядає внесене подання на пленарному засіданні та приймає рішення відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів від її конституційного складу, яке оформляється постановою. 
Отже, сукупність дій і рішень у ВРУ у зв'язку з внесеним Генеральним прокурором України поданням є особливим різновидом юридичної процедури.  
Перевіряючи зазначені дії і рішення на предмет їх законності, Вищий адміністративний суд України повно і всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дав належну оцінку дослідженим у ній доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Так, з матеріалів справи вбачається, що подання після його внесення до ВРУ було передано до відповідного комітету, який дійшов висновку про можливість  розгляду подання ВРУ та його підтримання в частині надання згоди на притягнення народного депутата ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. У висновку комітету також ідеться про неготовність до розгляду ВРУ питань, які стосуються застосування запобіжних заходів щодо ОСОБА_5, а тому, якщо ВРУ буде розглядати подання, то має окремо ставити на голосування кожне з питань, які у ньому містяться. 
Як установив суд, ВРУ при розгляді подання окремо голосувала кожне з питань, про які у ньому йшлося (про надання згоди на притягнення         ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, його затримання та арешт), внаслідок чого було прийнято три постанови.
Суд належним чином проаналізував відповідні норми Регламенту та дав оцінку діям ВРУ та її рішенням за наслідками розгляду внесеного подання. Суд дійшов висновку, що ВРУ дотрималась встановленої законом процедури розгляду питання про надання згоди на притягнення народного депутата України ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, його затримання та арешт.
У заяві про перегляд ідеться, що одним із порушень, яке допустила ВРУ, є те, що головуючий на пленарному засіданні оголосив лише короткий зміст подання, хоча відповідно до вимог частини другої статті 221 Регламенту мав оголосити його повністю.
Проте, як установив суд, головуючий на пленарному засіданні ВРУ  оголосив короткий зміст подання та повідомив, що повний його текст було надіслано кожному з народних депутатів на електронну пошту та роздано на паперових носіях. З наведеного вбачається, що народні депутати, які брали участь у пленарному засіданні ВРУ, були ознайомлені зі змістом подання          (85 сторінок друкованого тексту) та свідомо приймали рішення щодо поставлених у ньому питань.   
У заяві про перегляд також ідеться про те, що відсутність окремого подання стосовно кожного виду запобіжного заходу потягла порушення порядку обговорення зазначених питань. Заявник твердить, що окремі питання про надання дозволу на затримання та арешт ОСОБА_5 на засіданні ВРУ не обговорювались. 
Колегія суддів не може погодитися з наведеними в заяві доводами і в цій частині. Оцінку відсутності окремого подання щодо кожного запобіжного заходу суд першої інстанції дав у своєму рішенні. Зокрема, суд звернув увагу на те, що відповідно до вимог статті 218 Регламенту щодо кожного виду запобіжного заходу подається окреме подання, проте зазначив, що викладення в одному поданні прохання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_5 не вплинуло на зміст подання та не порушило прав позивача. Крім того, як зазначив суд, щодо кожного із питань, що містилися у поданні, ВРУ прийняла окреме рішення.
Також слід зауважити, що у поданні міститься обґрунтування щодо необхідності, на думку прокурора, затримання та арешту ОСОБА_5 Тому народні депутати, у разі незгоди з позицією, викладеною у поданні, мали можливість ставити з цього приводу питання Генеральному прокурору України, який брав участь у засіданні ВРУ, скористатися правом на виступ, а також висловити свою позицію з поставлених питань шляхом голосування. 
За таких обставин колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що Вищий адміністративний суд України розглянув справу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для скасування постановленого у справі рішення немає.                    
Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», частиною шостою статті 171-1, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила: 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_5 -ОСОБА_6 відмовити.
Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                                                                                                                    О.В. Кривенда

Судді: | | О.Ф. Волков М.І. Гриців О.Б. Прокопенко