ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р.                                              м. Київ                                   К/800/45905/14 

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого                                                        Кравцова О.В., 
суддів                                                                   Єрьоміна А.В.,
                                                                              Калашнікової О.В.,           
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Головного державного інспектора відділу державного контролю за будівництвом об'єктів № 5 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Гайового А.Г. про визнання протиправним і скасування припису, - 
ВСТАНОВИВ:
В червні 2013 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернулась до суду із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (надалі - Інспекція), Головного державного інспектора відділу державного контролю за будівництвом об'єктів № 5 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Гайового А.Г., в якому просила визнати протиправним і скасувати припис від 25 квітня 2013 року № 2/5 про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, виданий головним державним інспектором відділу державного контролю за будівництвом об'єктів № 5 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Гайовим А.Г.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила судові рішення скасувати, прийнявши нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивачем були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких ОСОБА_2 просила скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 квітня 2013 року Головним державним інспектором Гайовим А.Г. за результатами позапланової перевірки видано позивачу припис №2/5 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Вищезазначеним приписом у ОСОБА_2 вимагалось до 25 червня 2013 року з дня отримання припису демонтувати самочинно проведену реконструкцію даху з влаштуванням мансардних приміщень на АДРЕСА_1
Не погоджуючись із даним приписом, ОСОБА_2 звернулась до суду.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про неправомірність оскаржуваного припису, оскільки при його винесенні відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень та самочинно втрутився у виключну компетенцію судів загальної юрисдикції.
Колегія суддів не погоджується із висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі - Закон № 3038-VI) управління у сфері містобудівної діяльності полягає, зокрема, у державному архітектурно-будівельному контролі, який згідно з абзацом другим пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (надалі - Порядок) здійснюють Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи.
Частина перша статті 41 Закону № 3038-VI визначає державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
У ході здійснення такого контролю посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, серед іншого, мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункт 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI).
Право на видання вищенаведених приписів передбачене й у пункті 11 Порядку.
          Згідно з частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво (абзац другий частини першої та абзац перший частини другої статті 38 Закону                 № 3038-VI).
Частина перша статті 38 Закону № 3038-VI не містить виключного переліку вимог, які можуть ставитись інспекцією архітектурно-будівельного контролю у приписі з метою усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.                Її конструкція дає підстави вважати, що вимоги про усунення таких порушень мають бути сформульовані з урахуванням їх характеру та ступеню тяжкості. Із самого предмета правового регулювання статті 38 Закону № 3038-VI вбачається, що знесення самочинного будівництва є одним із способів усунення порушень. І тому за неможливості їх усунення у інший спосіб відповідний припис органу державного архітектурно-будівельного контролю може містити вимогу про знесення самочинно збудованого об'єкта.
При цьому виконання такої вимоги, з огляду на закріплене в абзаці другому частини першої та абзаці першому частини другої статті 38 Закону № 3038-VI правило щодо знесення самочинно збудованого об'єкта на підставі рішення суду за відповідним зверненням органу державного архітектурно-будівельного контролю, має добровільний характер. Питання ж  обґрунтованості припису щодо знесення самочинно збудованого об'єкта, наявності підстав для такого знесення, як і можливості усунення порушень у інший спосіб, мають бути вирішені судом у ході розгляду справи за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю про знесення самочинно збудованого об'єкта.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного архітектурно-будівельного контролю права видавати на підставі частини першої статті 38 Закону № 3038-VI припис із вимогою про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта. Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2016 року (справа № 804/8909/14). 
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Таким чином, відповідач має право видавати приписи із вимогою щодо знесення самочинно збудованого об'єкта, але така вимога Інспекції не є обов'язковою, має добровільний характер,а тому не порушує прав позивача.
Отже, висновок судів попередніх інстанцій щодо протиправності вимоги Інспекції про знесення самочинно збудованого є помилковим та суперечить постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2016 року (справа № 804/8909/14).
Оскільки обставини справи судами встановлені повно і правильно, але допущено порушення норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати прийняті судами рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини другої та третьої статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 229 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області задовольнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді