ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

 27 лютого 2017 року                               м. Київ                    справа № 800/466/16 

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді                        Кравцова О.В.,
суддів                                                   Горбатюка С.А.,
                                                        Донця О.Є.,
                                                        Єрьоміна А.В.,
                                                        Черпіцької Л.Т.,

секретар судового засідання                                                  Оврамець Ю.О.,
за участю:
представника відповідача                                                          ОСОБА_4,
представника Генеральної прокуратури України                  Хорольського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Генеральний прокурор України, про визнання незаконним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
17 серпня 2016 року ОСОБА_6 (надалі також - позивач) звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі - відповідач, Комісія, ВККС України), третя особа - Генеральний прокурор України, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Комісії від 13 липня 2016 року № 52/вп-16 про його відсторонення від посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова.
Позовну заяву обґрунтовувано тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог діючого Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому підлягає скасуванню.
На думку позивача, Комісія протиправно вдруге відсторонила його від посади судді Дзержинського районного суду міста Харкова, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості повторного здійснення даної процедури на підставі повторного звернення Генерального прокурора України з відповідним клопотанням.
Також позивач зазначив, що клопотання Генерального прокурора України, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення, є необґрунтованим, оскільки він не навів жодного аргументу чи доказу щодо необхідності відсторонення. У свою чергу, відповідач не витребував у Генерального прокурора України доказів на підтвердження зазначених обставин для відсторонення.
Представником відповідача до суду були подані заперечення на даний адміністративний позов, в яких він зазначив, що оскаржуване рішення Комісії є законним, прийнято у порядку та з урахуванням положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та відповідних норм Кримінального процесуального кодексу України, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Позивач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи. Скориставшись наданим йому правом, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Вказав, що Кримінальний процесуальний кодекс України (надалі - КПК) не містить заборони звернення із повторним клопотанням про відсторонення від посади. Дана позиція узгоджується із судовою практикою, яка склалася із зазначеного питання (пункт 6 розділу 2.4 «Відсторонення від посади» Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, підготовлених Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року).
Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначив, що оскаржуване рішення Комісії є правомірним, прийнято у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений законом.
Також пояснив, що клопотання Генерального прокурора України є цілком обґрунтованим, оскільки вимагання неправомірної вигоди ОСОБА_6 у ОСОБА_7 відбувалось поруч з його робочим кабінетом - покази помічника ОСОБА_6 та секретаря судового засідання, яких на цей час судом не допитано, можуть мати істотне значення для з'ясування усіх обставин кримінального провадження.
Розглянувши матеріали справи та подані документи, заслухавши пояснення представників відповідача, третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.
19 червня 1999 року Указом Президента України № 675/99 «Про призначення суддів» ОСОБА_6 призначено на посаду судді Дзержинського районного суду м. Харкова.
Постановою Верховної Ради України № 1813-VI від 17 червня 2004 року ОСОБА_6 обрано безстроково на посаду судді Дзержинського районного суду м. Харкова.
25 березня 2016 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, який перебуває на розгляді у Полтавському районному суді Полтавської області
16 лютого 2016 року до Комісії надійшло клопотання Генерального прокурора України про відсторонення ОСОБА_6 від посади судді Дзержинського районного сууд м. Харкова у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності.
11 березня 2016 року ВККС України винесено рішення № 16/вп-16, яким вирішено відсторонити позивача від посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова по 3 квітня 2016 року у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності у згаданому вище кримінальному провадженні.
23 березня 2016 року до Комісії надійшло клопотання Генерального прокурора України про продовження строку відсторонення позивача від посади судді Дзержинського районного суд м. Харкова у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності.
4 квітня 2016 року Комісією винесено рішення № 23/вп-16, яким вирішено продовжити строк відсторонення ОСОБА_6 від посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова строком на один місяць.
13 червня 2016 року Генеральний прокурор України звернувся до ВККС України із клопотанням про відсторонення позивача від посади. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6, перебуваючи на посаді судді, має доступ до матеріалів справи за позовом ОСОБА_8, в якій ухвалено спірне рішення, а тому може знищити чи спотворити матеріали зазначеної цивільної справи; матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні з числа працівників Дзержинського районного суду м. Харкова, зокрема секретаря судових засідань, помічника судді та інших учасників кримінального провадження; може використовувати зв'язки з працівниками правоохоронних та судових органів для створення перешкод судовому розгляду кримінального провадження. Також Генеральний прокурор України зазначає, що наявність судового провадження за обвинуваченням судді у вчиненні тяжкого корупційного злочину унеможливлює здійснення ним правосуддя від імені України.
13 липня 2016 року ВККС України прийнято рішення № 52/вп-16, яким клопотання Генерального прокурора України задоволено та відсторонено ОСОБА_6 від посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова строком на два місяці у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності у згаданому вище кримінальному провадженні.
Рішення відповідачем обґрунтовано тим, що доводи прокурора, наведені у клопотанні є обґрунтованими і дають підстави вважати, що ОСОБА_6, перебуваючи на посаді судді, матиме доступ до документів, які мають значення для кримінального провадження, а тому може знищити їх чи підробити. Враховуючи тривалий досвід роботи на посаді судді, позивач знайомих серед працівників правоохоронних та судових органів, зв'язки з якими може використати для створення перешкод судовому розгляду кримінального провадження; можливий ризик впливу судді на свідків у кримінальному провадженні.
Окрім того, Комісією зазначено, що суддя об'єктивно позбавлений можливості дотримуватись принципів поведінки, що відповідають високому статусу його посади, в умовах здійснення стосовно нього кримінального провадження, а тому підлягає відстороненню від займаної посади.
Не погоджуючись із рішенням Комісії № 52/вп-16 від 13 липня 2016 року, позивач оскаржив його до суду.
Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведена законність прийнятого рішення, а тому Рішення № № 52/вп-16 від 13 липня 2016 року не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В межах кримінального провадження передбачено відсторонення судді від посади, яке відповідно до частини третьої статті 154 КПК України та частини четвертої статті 49, пункту 9 частини першої статті 101 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон № 2453-VI; в редакції від 8 червня 2016 року, що була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення) здійснюється ВККС України на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора України в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 154 КПК України визначено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину.
З матеріалів справи вбачається, що позивач обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
Згідно з пунктом 15.1 Регламенту ВККС України, затвердженого рішенням ВККС України від 8 червня 2011 року №1802/зп-11 (далі - Регламент, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Комісія приймає рішення про відсторонення судді від посади на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора України в порядку, встановленому Законом, та з урахуванням положень КПК України.
Пунктом 15.10 Регламенту визначено, що Комісія продовжує строк відсторонення судді від посади на підставі відповідного вмотивованого клопотання Генерального прокурора України про продовження цього строку.
Строк продовження відсторонення судді від посади у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності встановлюється процесуальним законом.
Як зазначено у пункті 15.11 Регламенту, розгляд клопотання Генерального прокурора України про продовження строку відсторонення судді від посади здійснюється Комісією в порядку, передбаченому пунктами 15.5 та 15.6 Розділу XV Регламенту.
Відповідно до п. 15.6 Регламенту ВККС, під час розгляду клопотання про відсторонення судді від посади Комісія має право заслухати будь-яку особу чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про відсторонення судді від посади. Вирішуючи питання про відсторонення судді від посади, Комісія враховує: 
-          мотиви, наведені в клопотанні Генерального прокурора України;
-          правову підставу для відсторонення судді від посади;
-          наслідки відсторонення судді від посади для інших осіб.
Як вбачається зі змісту клопотання Генерального прокурора України про відсторонення позивача від посади судді, необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження обґрунтована тим, що триває кримінальне провадження, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, який вчинено з використанням повноважень судді. На сьогодні існують обґрунтовані ризики впливу судді на свідків у кримінальному провадженні, можливості доступу до судових справ, іншої документації суду. Відсторонення від посади судді необхідне для запобігання його протиправній поведінці під час судового розгляду кримінального провадження.
З оскаржуваного рішення ВККС України вбачається, що під час прийняття такого, відповідач керувався зазначеними вище вимогами законодавства, з врахуванням доводів сторін, перевірив обґрунтованість підстав, за яких було порушено питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як відсторонення судді від посади, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого.
Оскаржуване рішення відповідач вмотивував тим, що позивач перебуваючи на посаді судді займає відповідальне становище і обвинувачується у вчиненні злочину пов'язаного з його професійною діяльністю, а тому є ризики, що перебуваючи на посаді судді Дзержинського районного суду м. Харкова, користуючись наданими владними повноваженнями, матиме доступ до службових приміщень та судових справ, а також до іншої документації суду; може давати обов'язкові до виконання вказівки своїм підлеглим працівникам (секретарю та помічнику) і в такий спосіб перешкоджати здійсненню кримінального провадження; може впливати на свідків та інших учасників провадження які були допитані під час досудового розслідування та надаватимуть свідчення в суді, що перешкоджатиме встановленню істини у справі; перебуваючи на посаді судді та продовжуючи здійснювати правосуддя, може допустити інші правопорушення, під приводом розгляду судових справ, які перебувають у нього в провадженні. 
Необхідно зазначити, що положеннями чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення законодавства передбачена можливість відсторонення судді від посади у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності на відповідний строк та можливість подальшого продовження даного строку. Враховуючи наявність вищенаведених ризиків, при розгляді клопотання Генерального прокурора України ВККС України обґрунтовано застосувала такий захід як відсторонення від посади.
Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Руїс Торіха проти Іспанії» (заява №18390/91) від 23 листопада 1994 року, «Суомінен проти Фінляндії» (заява №37801/97) від 1 липня 2003 року).
Таким чином, статтею 1 Кодексу суддівської етики затвердженого ХІ черговим з'їздом суддів України 22 лютого 2013 року передбачено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
Згідно статті 3 Кодексу суддівської етики, суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною. 
Враховуючи вищенаведені норми Кодексу суддівської етики суд вважає, що сам факт перебування судді у статусі обвинуваченого з одночасним здійсненням ним правосуддя може мати негативні наслідки для суспільної думки щодо його неупередженості при прийнятті ним відповідних судових рішень.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування рішення відповідача від 13 липня 2016 року № 52/вп-16 щодо відсторонення позивача від посади судді Дзержинського районного суду м. Харкова строком на два місяці у зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності, а тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 18, 159-163, 167, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано.
Постанова підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді: