ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р.                                               м.Київ                                               К/800/14088/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючий суддя                     Голяшкін О.В. (доповідач),
судді                                             Донець О.Є.,
                             Мороз В.Ф.,  
секретар судового засідання - Зубенко Д.В.,
за участю прокурора - Чубенка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до старшого інспектора Волинської митниці Міндоходів Баранчук Наталії Вікторівни, Волинської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, за участю прокуратури Волинської області, про визнання дій протиправними,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2010 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому, з урахування уточненого адміністративного позову від 12 липня 2010 року №235, просив визнати неправомірними дії старшого інспектора Волинської митниці Міндоходів Баранчук Наталії Вікторівни щодо прийняття рішення від 17 травня 2010 року №201000006/2010/001106/1 про визнання митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів транспортних засобів через митий кордон України; скасувати рішення Волинської митниці Міндоходів від 17 травня 2010 року №201000006/2010/001106/1 про визначення митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17 травня 2010 року №201000006/0/00407; стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі в загальному розмірі 10308,99 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність відмови у прийнятті до оформлення митної декларації та безпідставність прийняття відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом, що призвело до надмірної сплати митних платежів; вказував про надання всіх необхідних документів на підтвердження визначеної ним митної вартості за ціною контракту щодо ввезеного товару.
Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року та від 15 липня 2010 року залучено до участі у справі як відповідачів Волинську митницю та Головне управління державного казначейства України у Волинській області.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року, адміністративний позов задоволено частково; скасовано рішення Волинської митниці Міндоходів про визначення митної вартості товарів  від 17 травня 2010 року №201000006/2010/001106/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17 травня 2010 року №201000006/0/00407; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені платежі в розмірі 10308,99 грн.; в задоволенні позовних вимог до старшого інспектора Волинської митниці Баранчук Наталії Вікторівни відмовлено.
При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із надання позивачем митному органу всіх передбачених чинним законодавством документів, необхідних для визначення митної вартості ввезеного товару, та обґрунтованості вимог щодо скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови та стягнення з бюджету надмірно сплачених митних платежів.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Ягодинська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.
У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність визначення митної вартості із застосуванням шостого методу у зв'язку з ненаданням декларантом витребуваних документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товарів та карка відмови прийняті у повній відповідності до норм законодавства з питань митної справи. Крім того, зазначає про відсутність підстав для стягнення надмірно сплаченої суми митних платежів.
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов контракту від 28 лютого 2010 року №2100211/ТD, укладеного між позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) та компанією ALTEAD DEVRIENDT NV (продавець), позивачем придбано причіп - низькорамної платформи зі змінною довжиною для перевезення вантажів, марки «НFR», б/в, іден.№ рами НОМЕР_1(01), випуску 2001 р., країна виробництва - Данія, за ціною 4000 Євро, поставка якого здійснена на умовах EXW Grefen, Німеччина.
05 травня 2010 року представником позивача з метою митного оформлення товару подано до Волинської митниці декларацію №201000008/2010/003626, відповідно до     якої митна вартість визначена за ціною договору (контракту), тобто за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів.
Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу: уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія 20502В №0311690 від 28 квітня 2010 року; облікову картку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 06 жовтня 2009 року №20100/1/04/00005; повідомлення про наміри увезення (ПНУ) від 28 квітня 2010 року №201000005/2010/700554; накладну СМR серії А №000303 від 22 квітня 2010 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 07 червня 2006 року №353324963; калькуляцію витрат по доставці причепа від 05 травня 2010 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується від 28 лютого 2010 року №2100211/ТD; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 28 лютого 2010 року №1; рахунок-фактуру від 28 лютого 2010 року; довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) від 22 квітня 2010 року б/н; сертифікат відповідності (Держспоживстандарт або уповноважений орган сертифікації) від 30 квітня 2010 року №UА1.173.0037245-10; висновок експерта (акт експертизи) експ.закл.№1366 від 04 травня 2010 року; вантажну митну декларацію (крім позначених кодами 110301112) від 05 травня 2010 року №201000008/2010/003626.
Під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, у зв'язку з чим запропоновано декларанту надати додаткові документи, а саме: відомості про технічні характеристики (довжина, ширина причепа, тощо, модель причепа); прайс-листи; довідку про вартість у країні-експортері товару, що є ідентичним та/або подібним (аналогічним) оцінюваному товару; договір з третіми особами, що пов'язані з договором (контрактом) про поставку товару; інформацію щодо участі третьої особи, зазначеної в митній декларації країни відправлення та в товаросупровідному документі від 23 квітня 2010 року; рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця; сертифікат про походження товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, що мають повноваження згідно із законодавством.
На запит митниці щодо надання додаткових документів позивачем листом від 14 травня 2010 року надано пояснення щодо неможливості подання інших документів в зв'язку з їх відсутністю як таких, та надано копію заключення перевірки вантажного автомобіля з причепом з офіційним перекладом та звіт про визначення ринкової вартості КТЗ від 07 травня 2010 року.
17 травня 2010 року митними органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №201000006/2010/001106/1, відповідно до якого митну вартість визначено за шостим методом за ціною 8141,54 Євро із зазначенням джерела інформації для визначення митної вартості Центральну базу даних Державної митної служби України та мережу Інтернет. 
Також 17 травня 2010 року прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення     №201000006/0/00407, у якій зазначені причини відмови, а саме: митна вартість визначена з порушенням вимог ст.ст.259-273 Митного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 «Про затвердження Методик товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» - митна вартість нижча за наявну у митного органу цінову інформацію.
В подальшому задекларований товар випущений у вільний обіг за ВМД від 18 травня 2010 року №201000008/2010/4084 зі сплатою митних платежів у розмірі, визначеному митним органом у сумі 25662,94 грн.
Відповідно до ст.259 Митного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно ст.262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Статтею 265 Митного кодексу України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. 
Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.
Відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервного. 
Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). 
Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. 
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. 
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. 
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. 
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.
Згідно п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок декларування митної вартості товарів) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактуру (інвойс); банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.
Відповідно до п.13 Порядку декларування митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставляння свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем для підтвердження визначеної митної вартості товарів разом із декларацією митної вартості додано усі документи, передбачені чинним законодавством, на її підтвердження.
Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, рішення відповідача про визначення митної вартості товару за шостим методом прийнято без дотримання вимог ст.266 Митного кодексу України, оскільки митним органом не наведено обставин та обґрунтування визначення митної вартості за шостим методом; факт проведення консультацій з декларантом не доведений.
Щодо посилання митного органу на дані Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДМСУ, як на підставу вірності визначення митної вартості товару, суд зазначає, що Митним кодексом України не передбачено права митних органів коригувати ціну товару лише на підставі цінової бази даних ДМСУ. Рішення про митне оформлення товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДМСУ, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС ДМСУ відсутня інформації про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, така інформаційна база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.
З урахуванням вищенаведеного рішення судів попередніх інстанцій в частині скасування рішення Волинської митниці Міндоходів від 17 травня 2010 року №201000006/2010/001106/1 про визначення митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17 травня 2010 року №201000006/0/00407 є правильними та підлягають залишенню без змін.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені платежі в розмірі 10308,99 грн.
Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.
Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.
Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.
Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.
Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.
Згідно п.7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1095/14362, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету. 
З урахуванням недотримання позивачем встановленого порядку повернення з бюджету надмірно сплачених митних платежів, підстави для задоволення вимог у вказаній частині відсутні.
Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій  при ухваленні судових рішень в частині вимог щодо стягнення надмірно сплачених платежів порушили норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованих рішень, які у цій частині підлягають скасуванню з винесенням нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів задовольнити частково.
Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені платежі в розмірі 10308,99 грн. скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.
В решті     рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді